KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 21. N:0 7. 43 



hvaraf nyss citerade figur äfven lemnar en noggrann, med tillhjelp af camera clara 

 ritad afbildning, S. Det är en stor cell med vid ntföringsgång och innehållande en 

 oregelbundet formad klump af en iinkornig massa försedd med en kolossalt stor kärna, 

 som är genomskinlig, h varemot nucleolus, som också är ovanligt stor, är mörkare och 

 mera opak. Hela denna bildning färgas endast svagt af öfverosmiumsyra. Denna 

 senare omständighet synes antyda någon slägtskap med slemkörtlar. Och att vi här 

 verkligen ha att göra med en epithelet tillhörande bildning och ej med en Gregarin 

 eller annan parasit, hvilket man vid första påseende otvifvelaktigt är mest böjd att tro, 

 visas af en jemförelse med dylika bildningar i den egentliga tarmens främre del hos samma 

 djur. 2V//?. IV, fig. 2S visar en likaledes med camera ritad afbildning af en i denna 

 del af tarmen förekommande flasklik körtel, som tillika med utföringsofången helt och 

 hållet är fylld med en finkornig massa och innehåller en kolossal cellkärna med 

 opak och stor nucleolus. Formen på detta organ synes otvifvelaktigt antyda en körtel, 

 och äfven denna torde, trots den stora cellkärnan, närmast vara att anse som något 

 slags slemkörtel, på grund deraf att den alls ej eller endast svagt färgas af osmium, 

 så mycket starkare deremot af haMnatoxylin. 



Ehuru körtelmagen hos Terebelliderna innehåller vida mindre eller åtminstone ej fiere 

 körtlar än någon annan del af tarmkanalen med undantag af ändtarmen, så förtjenar den 

 dock utan allt tvifvel väl det namn vi gifvit den, ty här torde epithelet i sin helhet mer 

 än på andra delar af tarmkanalen böra anses som ett körtelepithel. Man antar allmänt, att 

 det hos Anneliderna vanliga gul-, grön- eller brunfärgade epithelet skall vara det egent- 

 liga sätet för afsöndringen af de ämnen, som äro verksamma vid födoämnenas upp- 

 lösning. Ingen del af näringskanalen är så intensivt färgad som körtelmagen, och hos 

 Amphitrite och Thelepus är det denna, som uteslutande eger en sådan färgning. Cel- 

 lerna äro här antingen helt och hållet färgade som hos Terebellides eller ock fyllda 

 med droppar af ett gult eller grönaktigt ämne. Dessutom visar hela organets form 

 isynnerhet hos de mera specialiserade arterna, att naturen här på så kort sträcka af 

 tarmkanalen som möjligt sökt åstadkomma så stark utveckling af epithelet som möjligt. 

 Detta kan icke vara för att erbjuda en förstorad yta, genom hvilken absorption 

 af näringsämnen kan försiggå, ty körtelmagen är tarmens främsta del, hvarför födo- 

 ämnena, då de inkomma i densamma, ej kunna vara vederbörligen upplösta. Det åter- 

 står således ej någon annan tänkbar orsak till epithelets starka utveckling på detta 

 ställe än den, att detsamma här är sätet för en starkare afsöndring af pepsin- eller 

 gallaartade ämnen. 



I chitinmagen hos Terebelliderna förekomma aldrig några körtelartade bildningar. 



I främre delen af den egentliga tarmen deremot äfvensom i tarmkanalens 

 främre delar hos Ampharetiderna finnas spridda slemkörtlar, hvilka mycket påminna 

 om dem, som förekomma i oesophagus, ehuru de äro betydligt större. De sakna kärnor, 

 innehålla en stor aflång droppe af ett klart slem och påminna mycket om de af Cla- 

 paréde') från bakre delen af tarmen hos Chajtopterus variopedatus beskrifna och af- 

 bildade körtlarna. I främre delen af den egentliga tarmen hos Terebelliderna, åtmin- 



') Struct. de Ann. sed., 98—99, Pl. XII, fig. 10. 



