44 AXEL WIRÉN, OM CIRKULATIONS- OCH DIGESTIONS-ORGANEN UOS ANNELIDER. 



stone hos Artacama och Terebellides, afsöndras utan tvifvel af epithelet digererande 

 safter likaväl som i körtelmagen ehuru i mindre skala än der. Hos Amphictenidaj och 

 Amphicteis sker denna afsöndring, att döma af epithelets färgning, uteslutande i de 

 delar af näriiigskanalcn, vi hos dessa djur benämt mage. Hos Melinna, som har tar- 

 men mest likformig, torde väl också den främre delen företrädesvis tjena som digestions- 

 organ, ehuru någon skarp gräns mellan olika tarmafdelningar här, som vi redan nämt, 

 ej förefinnes. 



Den bakre delen af tarmkanalen innehåller i allmänhet inga körtlar, ehuruväl här 

 en och annan slemkörtel af samma beskaffenhet som de i tarmens främre parti kan 

 anträffas, ej heller torde den någonsin vara säte för någon nämnvärd afsöndring af 

 digererande safter. 



Epithelet begränsas mot tarmens öfriga väfnader af en tunn, strukturlös mem- 

 bran, som lätt skiljer sig från utomkring liggande muskel- eller bindväfslager och som 

 till och med, till exempel i chitinmagen hos Terebella debilis, kan isoleras från epi- 

 thelet. Denna membran, som på alla våra figurer betecknats med B M, har, som vi 

 skola se, en stor betydelse såsom utgörande gräns för den i tarmens väfnader befint- 

 liga blodlakunen. Då nemligen blodet obehindradt kan omspola musklerna och in- 

 tränga mellan, maskorna af den bindväfnad, som stundom förekommer, kan det dock icke 

 intränga mellan epithelcellerna. 



Membranen är dock icke för sin tillvaro beroende af blodlakunen, den förekom- 

 mer nemligen ej blott nästan öfverallt på den egentliga tarmen samt Terebellid ernås 

 särskilda magafdelningar, utan äfven i större delen af oesophagus. Innanför densamma 

 befinna sig ej blott de egentliga cylinderepithelcellerna utan också de i det föregående 

 omtalade, vid och mellan dessas baser belägna cellerna i det veckiga epithelet äfven- 

 som de bindväfsartade cellerna i oesophagus hos Amphicteis Gunneri. I körtelmagen 

 hos Terebelliderna äfvensom i tunnväggiga delar af tarmkanalen hos.Petta ra. fl. har 

 det stundom varit ganska svårt att påvisa membranen, men då blod aldrig intränger 

 mellan epithelcellerna, och då på tvärsnitt genom en sådan tarmdel ständigt en mycket 

 skarp gräns synes mellan det stelnade blodet och epithellagret, synes det oss otvifvelaktigt, 

 att den äfven här förekommer. Det enda ställe, der vi ha anledning förmoda att den 

 saknas, är på öfvergången mellan körtel- och chitinmage hos Terebellides Stroemi, 

 hvarest den derstädes befintliga bindväfnadens trådar intränga mellan epithelcellernas 

 basaldelar; se Tafl. IV, fi.g. 3. 



Angående den morphologiska betydelsen och uppkomsten af denna membran ega 

 vi ej någon visshet, men det synes, som om den skulle sammanhänga med utskott 

 från epithelcellernas baser. Säkert är att dessa vid isolering ofta upplösas i korta trådar, 

 Tafl. IV, fig. 5. 



Vi kunna icke lemna tarmens epithelväfnad utan att med några ord omnämna 

 oesophagealblindsäcken hos Melinna cristata. Denna, af hvilken Tafl. I, fig. 15 visar ett 

 tvärsnitt, är bildad af flere lager kantiga celler, hvilka mot det temligen vida lumen 

 nästan alla blifva bägarceller, åtminstone på härdade exemplar. Detta organ torde 

 möjligen fungera såsom något slags spottkörtel, det begränsas utåt af en tunn membran 

 men saknar muskler. 



