46 AXEL WIRÉN, OM CIKKULATIONS- OCH DIGESTIONS-ORGANEN HOS ANNELIDER. 



den alveolilra bindväfnadens väggar, ty hela denna väfnad befinner sig i den i det 

 föregående omtalade blodlakunen i tarmen. 



Närmast epithelets gränsmembran, med hvilken den alveolära bindväfnaden sannolikt, 

 åtminstone på vissa punkter, är förenad, förtjockas denna senares väggar och sammansluta 

 sig till en början till fastare ringformiga lister L^. Ju längre mot chitinmagens midt 

 man kommer, desto högre blifva dessa lister och antaga slutligen form af allt högre och 

 högre lameller, hvilka mot epithelets gränsmembran, med hvilken de ej synas vara för- 

 enade, äro tvärt afslutade men med sin andra kant så småningom öfvergå i den al- 

 veolära bindväfnaden, hvilken således hos Araphitrite affinis utefter hela chitinmagens 

 längd omger lamellagret med undantag för tvenne smala strimmor utefter den dorsala 

 och den ventrala midtlinien, hvarest den försvunnit eller helt och hållet öfvergått till 

 lameller. I främsta och bakersta sjettedelarna af chitinmagen äro lamellerna mindre och 

 tilltaga i storlek mot midten, i de mellersta två tredjedelarna äro de deremot jemn- 

 stora och nå ungefär % '■^^ epithelets höjd. Tafl. 11 fig. 12 visar ett stycke af ett 

 längdsnitt genom mellersta delen af chitinmagen. 



Lamellei'na hafva få, strödda kärnor af samma form och storlek som den alveo- 

 lära bindväfnadens. För öfrigt äro de, betraktade äfven vid mycket starka förstorin- 

 gar, strukturlösa. Dock må anmärkas, att, om man söker med ett par nålar sönder- 

 rifva en isolerad lamell, denna mycket lätt upprispas utefter cirkellinier, som äro kon- 

 centriska med lamellens omkrets, hvaremot de endast med största svårighet sönder- 

 slitas i andra riktningar. Lamellerna sluta tätt intill hvarandra. Mellan dem finnes 

 väl stundom blod men aldrig någon sådan massa som i bindväfnadens alveoler. 



Tillsammans bilda lamellerna ett cylindriskt, mot båda ändarne förtunnadt rör af 

 minst samma hårdhet som brosket hos däggdjuren men lätt att bryta i tu, emedan lamel- 

 lerna utan svårighet skiljas från hvarandra. Dessa äro elastiska och svälla starkt i 

 ättiksyra och äfven i alkalier. 



Bindväfnaden i chitinmagen är hos alla öfriga af oss undersökta Terebellider, 

 utom hos Terebellides Strojmi der den är något afvikande, utbildad på ungefär samma 

 sätt som hos Amphitrite affinis. Dock har det i allmänhet icke lyckats oss att påvisa 

 kärnor i lamellerna, och hos flertalet former men särskildt hos Artacama proboscidea 

 äro lamellerna i mellersta delen af chitinmagen högre än hos Amphitrite, hvaremot det 

 oförändrade lagret af alveolär bindväfnad är relativt mindre mäktigt. Hos Pista oristata 

 aftaga lamellerna i chitinmagens bakre del vida hastigare i storlek än i den främre, så 

 att öfvergången mellan körtel- och chitinmagen sker mera omärkligt än mellan den 

 senare och tarmen. 



Terebellides Stroäiui afviker med afseende j^å chitinmagens byggnad i åtskilliga 

 afseenden från de öfriga undersökta arterna. Tafl. IV, fig. 3 visar ett längdsnitt ge- 

 nom den dorsala delen af tarmkanalen på öfvergången mellan chitin- och körtel- 

 magen. Dessa båda organ skiljas genom en temligen djup insnörning i, mot- 

 svarad af en eller två ringformiga af epithelet, som här är ciliebärande, bildade åsar. 

 Bakom dessa åsar upphöra cilierna snart, cuticulan förtjockas och chitiniseras och 

 ett lager af alveolär bindväf ^ B uppträder mellan epithelet och muskellagret J/. Denna 

 bindväf synes här vara af fastare byggnad än hos Amphitrite och närstående former. 



