J_/et har länge varit ett önskningsmål att med bestämdhet få utrönt, huruvida fullgiltiga 

 kännetecken skilja de arter eller afarter af laxar och sikar, som upptagits i den skandi- 

 naviska faunan. Osäkerheten i denna fi-åga har sin helt naturliga grund. En vetenskaplig- 

 bearbetning af lax-familjen kan nemligen icke undgå att taga hänsyn till de mångfaldiga 

 och ofta vexlande åsigter om densamma, hvilka utbildat sig hos hskare och dem, som i 

 ekonomiskt syfte sysselsätta mig med dessa former. Så borde väl ock vara fallet, att då 

 laxfamiljen nästan öfverallt i den norra hemisferen varit af synnerligen stort ekonomiskt 

 intresse för menniskan, borde den ock vara tillräkligt känd, och dess naturalhistoria boixle 

 ha varit fullfärdig för länge sedan. Just i detta ekonomiska intresse ligger emellertid 

 orsaken till ett sträfvande, som gjort sig gällande i alla länder, att såsom uttryck för högre 

 eller lägre penningevärde nämna former af mer eller mindre säker beständighet. Att detta 

 förfarande haft sin inverkan iifven på de skarpsinnigaste ichthyologers behandling af ämnet, 

 visar sig allt ifrån Pallas' in i våra dagar, tills en reaktion inträdt, som i viss mån 

 redan började genom Nilssons arbeten och här i Skandinavien fullföljts af Lilljeborg, 

 Sundevall och Widegren, medan den i Tyskland funnit sitt uttryck i Siebolds klassiska 

 verk och hos Steindachner samt i England fått en framstående målsman i Francis Day. 

 För att vinna en sjelfständig åsigt i denna vetenskapliga strid har jag under flera 

 år sökt i Riksmuseum få samladt ett sä rikhaltigt undersökningsmaterial som möjligt af 

 laxar och sikar från alla Sveriges delar, ocli härtill hafva kommit de storartade samlingar, 

 som hemförts genom de senare arens svenska expeditioner till Spetsbergen, Grönland, 

 Norra Ryssland, Sibirien och, genom Vega, från norra delen af Stilla Hafvet. Afven 

 WiDEGEENS efterlemnade typer hafva kommit i Riksmusei vård; dock voro de, tyvärr, till 

 största delen i ett sådant tillstånd, att deras identifiering med hans Iseskiifningar i många 

 fall icke låter sig verkställa. Emellertid har jag på detta sätt för undersökning haft 

 omkring 1,100 individer af laxfamiljen till mitt förfogande; och jag har så användt detta 

 material, att 1,015 individer blifvit uppmätta enligt den i bifogade träsnitten (se tabellei'na) 

 upptagna plan. Af h^■arje exemplar hafva således, såvida det varit fullständigt, trettio 

 mått lalifvit tagna, förutom räknandet af strålarnas antal i fenorna och gälräfstaggarnes 

 antal på fi'ämsta giilbågens framsida samt af gälhinnestrålarne och fjällens antal, det senare 

 antingen i sidolinien eller i en längsrad strax ofvan sidolinien på en sträcka af en tiondedel 

 utaf kroppslängden, hvilket antal räknats på tvä ställen, nemligen såväl strax framom 



