KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 21. N:0 8. 5 



jag inom hvarje slägte ordnar formerna eftersom deras mest betecknande karakterer hrmtyda 

 på motsvarighet till andra formers yngre eller äldre utvecklingsskeden. Härvid framskymta 

 visserligen, såsom vi skola se, åtskilliga vinkar äfven om slägtenas naturliga ställning i en 

 för hela familjen gemensam utveckling; men den säkraste ledtråden borde lemnas af 

 paleontologien, och dess uppgifter om laxfamiljen äro, såvidt jag känner, ytterst få. I sina 

 Eecherches sur les poissons fossUes^) upptager Agassiz af slägtet (Jsmerus några arter, som 

 blifvit funna i kritperiodens Ofre grönsand. Dessa jemte några arter af slägtet Osmeroides, 

 Ag., likaså tillhörande kritan, skulle således väl kunna häntyda derpå att Norsarne 

 åtminstone bilda ett bland de äldsta slägtena inom familjen, dock kunna de nu lefvande 

 norsarne jemte de närmast dem stående slägtena svårligen laetraktas såsom ursprungs- 

 former, dä de ega det minsta antalet strålar i bukfenorna, medan eljes under teleostiernas 

 utveckling en reduktion af detta antal synes hafva försiggått. Om de öft-iga formernas 

 härledning från detta eller något närstående slägte känner jag dessutom ingen iakttagelse 

 från paleontologien. Försöka vi likväl att på grund af de zoologiska karaktererna sluta 

 oss till en sådan härledning, hafva vi naturligen att närmast kring norsarne gruppera de 

 amerikanska slägtena Thaleichthys och Hypomesus, den Ny-Zeländska Retroinnna och 

 Atlantens Lödda. Laxaxne deremot tyckas bilda en särskild utvecklingsserie åt det ena 

 hållet ft'ån norsarne, Njelina och Sikarne åt ett annat håll, ehuru dessa båda serier 

 tydligen ha en föreningslänk i Harrarne. Såsom en särskild serie tyckas familjens djup- 

 vattensfiskar böra uppfattas: Guldlaxnrne {Argentina) med Microstoma, kanske äfven 

 Hyphalonedrus, hvilka med sitt djupvattenslif synas hafva bibehållit ett utseende från 

 typens äldre utvecklingsskeden. Med dessa anmärkningar om slägtskapsförhållandena läm- 

 par sig väl att i familjens centrum bibehålla slägtet Osmerus och dess närmaste likar. 



Laxcar (Salmo). 



Det är visserligen icke min afsigt att här skrif\'a vetenskapens historia. Både uti 

 Nilssons, i Kroyers och i \Yidegi{ens arbeten har särskildt den skandinaviska litteraturen 

 om laxfamiljen redan blifvit behandlad. Valenciennes, Siebold och Gunther, den sist- 

 nämnde fullständigast i sina synonymlistor, hafva hvar pä sitt sätt sökt utreda betydelsen 

 af de vexlande åsigterna om laxarnes arter och afarter. Likväl vill jag framdraga några 

 historiska punkter, ur hvilka, särskildt hvad de skandinaviska formerna beträffar, den 

 riktiga tolkningen af de artnamn, som här böra användas, torde framgå. 



Artedi, den nyare ichthyologiens fader, pä hvars åsigter och framställning Linné, 

 hans samtida och vän, till god del byggde sitt system, vai', såsom bekant, född i Ångerman- 

 land och hade såsom norrländing helt visst noga reda på de i denna Sveriges lax-rikaste 



1 Torne V, ILrae partie, pag. 101 etc, tab. 60 — 60:cl et 62. 



