KONGL. SY. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 21. N:0 8. 7 



1 = Ii Genera Piscium 



2 = 12 i Synonymia Nominum Piscium, förklaras här vara en ung lax, dock ofta 



större än 12 tums (d. v. s. omkr. 250 millimeters) längxl, med namnet Laxunge 

 vid Elfkarleby, skiljd från Blanklaxen endast genom jemförelvis större och trub- 

 bigare hufvud, tätare svarta fläckar och föga klufven stjertfena. 



3 = 3 i Genera Piscium 



4 =- 5 » 



5 = 8 » 



Då Linné på denna grundval från Artedi byggde sin framställning af de svenska 

 laxarne, upptog han i sin Fauna Suecica (1746) följande: 

 Sp. 306. = 1 i Art. Gen. Piscium. 

 » 307. = 2 )> » » » , hvarvid han anmärker: Habitat cum pra^cedente, a 



quo vix specie difierre crediderim. 

 >' 308. ^ 3 i Art. Gen. Pisc. enligt synonymien men med en ny diagnos: Salmo ma- 

 culis nigris brunneo cinctis; pinna pectorali punctis sex, och med svenska namnet 

 Laxöring ändradt till Örlax. 

 " 309. = 5 i Art. Gen. Pisc. men med ordet iiaidlo uteslutet ur diagnosen och med 



tillägg af svenska namnet Laxöring. 

 >> 310. = 8 i Art. Gen. Pisc. 



Nu lär oss GiSLER i Vetenskaps-Akademiens Handlingar 1751, uti en serie afhand- 

 lingar (slutet intaget i de två första häftena af 1752 års årgång) hvilka ännu i dag äro 

 väl läsvärda, att Grålax kallades blanklaxen i Norrland, »när han i strömmarne utarbetat 

 sig och blifvit helt mager och grå, med en lång ki'ok fram i nedre käken, isynnerhet på 

 hannarna, sedan köttet bårttvinat». Gisler antog för Norrland visserligen endast tre 

 arter, nemligen 



1. Spec. Lnx 



2. » Laxöringar 



3. » Stenbit etc. 



men såsom vai-ieteter af laxöringar upptog han: frän Linnés Faima Spec. 307, hvilken han 

 kallar Laxöring, Lax-ockel och Fjerd- eller Eriksmäss-lax och Spec. 308, som han kallar 

 Börting, Sikmatk, Tajmen eller Lödjor, samt fi'ån Artedi ofvannämnda n:r 3 i Gen. Pisc, 

 hvUken han kallar Tvärspoi, och 12 i Syn. Nom. Pisc, hvilken han kallar Lax-unge, 

 Små-lax eller Pädrifoare. Hans tredje ai't, Stenbit etc, är visserligen enligt synonymien 

 densamma som N:r 5 i Art. Gen. Pisc; men allt hvad han om densamma säger, är att 

 den »har sin ständiga hemvist i små älfvar, tjärnar och sjöar, och finnas rätt få längre 

 ned åt landet i stora forssarna. Har sin råmläggning i små älfvar vid medlet af Sep- 

 tember. I klart vatten med sten- och sandbotten är han ljus til färgen, men på gyttja 

 och dy-botten helt svartaktig»; och osannolikt förefaller mig icke, att Gisler här afsett 

 den för honom af mindre intresse och derför måhända mindre bekanta rödingen, då såväl 

 dennes svenska namn som det lappska namnet Baud (enl. Linné) väl kunnat förvexlas 

 med Röfisk. Vore detta förhållandet, skulle vi redan hos Gisler finna den numera tem- 

 ligen allmänt rådande åsigten, att inom vårt faun-område endast finnas tre arter af slägtet 

 Salmo, nemligen Lax, Oring och Röding. 



