44 smitt: riksmuseets salmonider. 



N:r 300 är en grälax-hanne från Motala, af nästan lika kroppslängd och uti lika 

 i'inga grad af könsmognad som blanklax-hannen, N:r 318 fi'ån Halmstad. Den föga fram- 

 skridna könsmognaden uttrycker sig också deri att nosen i förhållande till ki-oppslängden 

 är lika lång hos båda och att underkäken hos Motala-laxen ej blifvit tillräckligt lång för 

 att bibehålla sin grålax-karakter i jemförelse med mellanhufvudets längd. 



N:r 289 är en grälax-hanne med hög och kort kroppsform {ferox-tj\)) från sjön 

 Näckten i Jemtland, af nästan lika kroppslängd som N:r 321, en blanklax-hanne från 

 Halmstad, men uti längre fra.mskriden grad af könsmognad i jemförelse med denne. Samma 

 skillnad i graden af könsmognad är äfven att anmärka vid jemförelse emellan N:r 302, en 

 lekande grålax-hanne fi'ån Lagan, som individuellt utmärker sig genom ovanligt kort 

 ryggfena, och N:r 315, en ännu ej lekfärdig och omkring 150 mm. längre blanklax-hanne 

 frän Torne-elf. Postabdominallängden pä N:r 302 är visserligen i förhållande till kropps- 

 liingden ovanligt läng för att tillhöra en grålax; men vid jemförelse med stjertens minsta 

 höjd framträder dock grålax-typen. 



De öfriga tre paren i ofvanstående tabell äro honor. 



N:r 288, en grålax-hona från Näckten, är visserligen af nästan lika kroppslängd som 

 N:r 320, en l^lanklax-hona från Halmstad, men af betydligt längre framskriden könsmognad, 

 färdig för lek. I jemförelse med kroppslängden har N:r 288 en ovanligt smal panna; 

 men denna likhet med blanklaxarne försvinner i uttrycken för pannans jemförelse såväl 

 med hufvudets som med mellanhufvudets och öfverkäksbenens längd. Individuellt för N:r 

 320 — (och i mindre grad gäller detta äfven om ofvan nämnda N:r 318) — är att an- 

 märka en för de utvecklade blanklaxarne ovanligt stor bredd på öfverkäksbenen. 



N:r 290, en grålax-liona frän norra delen af Storsjön i Jemtland, har varit snart 

 lekfärdig, när den fångats, och obetydligt kortare än den blanklax-hona, N:r 327, med 

 hvilken hon jemföres och hvilken för så lång tid sedan lekt, att hon hunnit betydligt 

 restituera sig. I afseende på pannans bredd, hvilken hos N:r 327 är ovanlig-t stor — , en 

 följd med åldern — , gäller en motsvarande anmärkning till den jag ofvan framställt om 

 N:r 288. Såsom en individuell regelbundenhet torde man böra betrakta bukfenornas 

 jemförelsevis långt tillbakaskjutna läge hos Nir 327. 



Den sista jemförelsen, mellan en grålax-hona, N:r 293, och en blanklax-hona, N:r 313, 

 båda samtidigt tagna i Ljungan, den förstnämnda ännu ej lek-färdig, den senare redan 

 utlekt, visar ej blott den oregelbundenheten, att grålax-honan har ett jemförelsevis långt 

 framskjutet läge både för ryggfenan och för sina bukfenor, utan äfven att hon har den 

 fenfria stjertdelens ryggkant jemförelsevis lång, hvaremot N:r 313 har denna del kortare 

 än hvad eljest vanligt är för blanklaxar. Emellertid gäller äfven för dessa båda exemplar, 

 att förhållandet mellan längden af nämnda del och analfenans längsta stråle är det ut- 

 märkande för utvecklade STålaxar och blanklaxar, ehuru de nämnda oreselbundenheterna 

 här gifva anledning till påminnelse om de förhållanden, som stå i samband med outvecklad 

 könsmognad, ett kapitel, till h^"ilket vi senare skola återkomma. 



Med dessa anmärkniiio-ar, och ehuru vi sålunda i ofvanstående tabell hafva ett temlio-en 

 bredt område för föränderligheten, såvidt denna beror vare sig på tillväxtskillnad, — frän 

 502 till 810 mm:s kroppslängd — , eller på olika grad af könsmognad, erhålla vi dock 

 följande uttryck för den skillnad, som i lax-åldern kan utmärka grålaxar från blanklaxar. 



