KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 



21. 



n:o 



8. 



81 



För både grålaxar och blanklaxar gäller således, att fjällen på framparten i alla 

 åldrar äro mindre än på stjerten, då deras antal på ^/^o af kroppslängden är större framtill 

 än baktill. Ofvan hafva vi funnit, att deras antal på hela kroppssidorna ökas med åldern; 

 och sä är också förhållandet med båda formerna i deras yngre åldersskeden och med grå- 

 laxarne i hela deras lif; men för blanklaxarne inträder efter forell-åldern en omkastning, 

 som visar sig bäst efter följande beräkning af Sql (enligt ofvan — pag. 27 ■ — gifna formel): 



stirr 



Forell 



Öring 



Medeltal 



Trtitta. 



Salar. 



114 

 132 

 140 

 148 



125 

 135 

 134 

 133 



Lax 



Under stirr- och forell-åldrarne hafva således grålaxarne, hvilka deruti såsom vanligt 

 företräda de yngre åldersskedena, tvärs öfver kroppen ett mindre antal fjällrader än blank- 

 laxarne; men efter forell-åldern omkastas förhållandet, då blanklaxarnes tvärrader af fjäll 

 i ungefärligt medeltal minskas, ehuru så obetydligt att detsamma snarare kan anses såsom 

 beständigt allt ifi*ån nämnda ålder. Förändi-ingen leder doclv derhän, att blanklaxarne, 

 såsom vanligt, äfven i detta hänseende komma att företräda samma plats i förhållande till 

 grålaxarne som honorna i förhållande till hannarne, enligt vår ofvan lemnade anmärkning, 

 att de sistnämnda i allmänhet hafva ett större antal af dessa rader. 



I ofvanstående 59 punkter hafva vi således granskat formförhållandet mellan grå- 

 laxar och blanklaxar. I de allra flesta hänseenden hafva vi funnit, att en tydlig, stundom 

 rätt betydlig, formskillnad i medeltalen förefinnes mellan dem; men denna skillnad fåren 

 egendomlig belysning såväl genom mellanformerna, hvilka blott i fråga om några få och 

 endast för enstaka åldersskeden gällande förhållanden lemna luckor mellan den ena formens 

 minimi- och den andras maximi-tal, som ock genom den städse påtagliga parallellismen 

 mellan skillnaderna, sådana de uppträda: 1) hos de yngre åldrarne i jemförelse med 

 de äldre, 2) hos hannarne i jemförelse med honorna och 3) hos grålaxarne i jemförelse 

 med blanklaxarne. Detta resultat leder otvetydigt derhän, att någon soi-ts utvecklings- 

 förhållande måste anses förefinnas mellan de båda former, af hvilken den ena numera 

 temligen allmänt bär artnamnet Salmo trutta, den andra Salnio salar. Frågan gäller nu 

 att söka grunden till den befintliga skillnaden. I de flesta ofvanstående punkter hafva vi 

 sett, att det jemförelsevis stora språng i medeltalens höjning eller sänkning, som visar sig 

 efter forell-åldern, står i samband med ett starkare fi-amträdande af formskillnaden- Båda 

 formerna ändra också hufvudsakligast då sin uppehållsort, i det de öfvergå från att vara 

 mera stationära i färskvatten och småvatten till att blifva anadroma fiskar; och liksom 

 denna ändi^ing i allmänhet är störst för blanklaxarne, så är också det nämnda språnget 

 i de allra flesta hänseenden störst för dem. Endast i afseende på pannans bredd, nosens, 

 underkäkens och frambukens längd samt afståndena från nosspetsen till ryggfenan och 



K. Tet. Akad. Handl. Bd 21. N:o 8. 1 1 



