82 smitt: kiksmuseets salmonider. 



till bukfeiiurnus fästen, uti alla dessas förhållande till kroppslängden, saint i afseende pa 

 öfvcrkäksbenens och undergällockens längd och minsta stjerthöjden, i dessas forhällande 

 till hufvudets längd, är skillnaden mellan språngets storlek hos grålaxar och hos blank- 

 laxar mindre märkbar. I afseende på tiden för språngets framträdande är dessutom 

 visserligen att märka, att i sitt förhållande till kroppslängden visa fenfria stjertdelens 

 samt längsta stjertfensträlarnes längd och i sitt förhållande till hufvudets längd visar anal- 

 fenans bas detta språng hos grålaxarne efter forell-åldern men hos blanklaxarne först efter 

 öring-åldern, medan undergällockens längd, ryggfenans bas, analfenans bas och minsta 

 stjerthöjden i deras förhållande till mellanhufvudets längd visa detsamma hos båda formerna 

 först efter öring-åldern. Trots dessa oregelbundenheter, hvilka för öfrigt äfven stå i sam- 

 band med den ofvan anmärkta skillnaden i kroppsstorlek, som enligt medeltalen förefinnes 

 mellan de i våra tabeller upptagna grålaxar och blanklaxar i hvarderas öring- och lax- 

 ålder, då de förra äro i medeltal mindre än de senare i motsvarande ålder, torde det dock 

 redan här icke vara en allt för djerf slutledning, att formskillnaderna mellan trutta och 

 salar hafva en väsentlig grund i förändring af lefnadssätt. Men då alla dessa skillnader 

 endast äro svagare eller starkare uttryck för dem som medfölja antingen tillväxten eller 

 könsskillnaden, och då den sistnämndas framträdande i yttre karakterer är beroende af den 

 förra, hvilken i sin tur är ett uttryck för den fortsatta utvecklingen, kunna vi utan tvekan 

 påstå, att formskillnadernas beskaffenhet har en väsentlig grund i utvecklingens riktning 

 från ett för båda formerna gemensamt eller likartadt ursprung. Detta skall ännu mera 

 bestyrkas, då vi nu gå att söka en förklaring öfver betydelsen af de mellanformer, som 

 kuUka&tat giltigheten af alla de artkaraktei'er, om hvilkas tillvaro de ofvan uppgifna 

 medeltalen eljest bort gifva en grundad förmodan. Det är nemligen klart, att om dessa 

 mellanformer låta förklara sig på samma sätt, om deras förändringar fi"ån de mera regel- 

 bundna formerna äro de samma som de, hvilka hos dessa sistnämnda medfölja tillväxten 

 eller könsskillnaden, blott att de gå i motsatt riktning under förhållanden, som äro mot- 

 satta de eljest regelbundna, om det visar sig, att en lax utaf den ena formen under den 

 andras lefnadsförhållanden eller med en från denna mottagen anstöt till ändring i sin 

 utveckling ikläder sig ett och annat af dennas eljest utmärkande formförhållanden, skall 

 den här angifna betydelsen af förändring i lefnadssätt och foi'tplantningsförhållanden äfven 

 hos de mera regelbundna formerna på sådant sätt bestyrkas. 



De ifrågavarande mellanformerna hafva redan länge varit urskiljda och med särskilda 

 namn äfven i folkspråket betecknade. Vid Elfkarleby kallas en sådan form okla, längre 

 norrut bär samma form namnen hörting och tajmen. Med oklan förenade Nilsson Wenerns 

 blanklax. Vid Wettern kallas en motsvarande form Silfverlnx. På två vägar vill jag här 

 gå att söka dessa formers betydelse. 



Esomoftast finner man, som bekant, af dessa former s. k. sterila individer. Huru- 

 vida denna sterilitet är för individerna beständig eller öfvergående, har hittills varit en 

 öppen fråga, då den strängt taget endast kan afgöras genom omedelbar iakttagelse på ett 

 och samma individ under dettas normala lefnadsförhållanden, hvilket naturligtvis gränsar till 

 det omöjliga, såvida ej en lycklig slump skulle tillstöta. Kändt är emellertid, att sterili- 

 teten medför äfven yttre kännetecken. Widegren egnade betydliga studier häråt och 

 fx'amvisade i sina Nya Bidrag till kännedomen om Sveriges Salmonider (Öfvers. Vet. Akadms 



