KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 21. NrO 8. 



85 



Kroppslängden, i millimeter 



Eyggfenans afslånd från nosspetsen i % af bakfenornas afstånd 



från samma punkt ™/i' % 



Bnkfenorna3 längd i % af bröstfenornas längd s/y % 



Stjertens minsta höjd i % af poätabdoniinallängden å/i ^ 



» " " " prseabdominallängdeu ujq % 



Mellersta stjertfenstrålarnes längd i % af längsta stjertfenstrålarnes 



längd äiD % 



Medeltal 

 för solar i 

 öririg-älderu. 



N:r272. 



N:r 268. 



N:r 255. 



N:r210. 



Medeltal 

 för iruita i 

 öring-sldern. 



403 



340 



365 



358 



332 



313 



84.4 

 75.9 

 33.4 

 23.6 



37.1 



82.7 

 79.2 

 46.9 

 29.6 



54.8 



85.1 

 78. G 

 40.8 

 31.0 



57.7 



85.1 

 78.6 

 44.4 

 34.2 



65.9 



92.5 

 78.2 

 49.2 

 30.1 



44.6 



86.1 

 78.8 

 43.1 

 30.0 



54.0 



Ur denna jemförelse framgår otvetydigt, att alla de anförda exemplaren äro att be- 

 trakta såsom grälaxar, men att hybriden frän Östanbäck i åtskilliga hänseenden närmar 

 sig eller till och med öfverensstämmer med blanklaxarne. Så är dess antal gälräfstaggar 

 det för blanklaxarne mest typiska. Liksom hos dessa är också på hj'briden analfenans 

 höjd mindre än fenfria stjertdelens ryggkant. I ryggfenans och analfenans höjd, bröst- 

 fenornas och bukfenornas längd samt prajabdoininallängden och i längden af fenfria stjert- 

 delens bukbrädd, uti dessas förhållande till kroppslängden, samt i ögonens höjddiameter, 

 pannans bredd och undergällockens längd uti dessas förhållande både till hufvudets och 

 till mellanhufvudets längd, samt slutligen i stjertens minsta höjd, uti dess förhållande till 

 prajabdominallängden, finna vi likaledes, att hybriden ställer sig närmast blanklaxarne. 

 Med afseende på den af Widegren anmärkta karakteren för »steriliteten», hvilken skulle 

 vara uttryckt i stjertfenans mera urringade form hos de »sterila», visar emellertid redan 

 denna jemförelse (uti "/ö %), att den könsmogne och lekande hannen har stjertfenan be- 

 tydligt urringad, medan de icke könsmogna exemplaren hafva densamma långt mindre 

 urringad eller till och med afrundad. Tabellerna visa åtskilliga sådana undantag, se t. ex. 

 N:r 71, 102, 105, 111, 116, 132, 157, 259, hvilka, oaktadt de icke varit könsmogna, hafva 

 stjertfenan ytter.st svag-t urringad eller tvär. 



Det är nu kändt, alltsedan Raschs försök och Day's redogörelse för försöken vid 

 Howietoun, att hybridisering mellan S. trutta och S. salar ingalunda nödvändigtvis medför 

 sterilitet; och något skäl att förklara hybriden fi*ån ()stanbäck hafva varit steril föreligger 

 ej heller. De öfverensstämmelser med salar, som hos denna förekomma, äro emellertid 

 så till vida af stor betydelse, som somliga af dem träffa förhållanden, hvilka eljest lemna 

 de mest beständiga skillnader mellan trutta och salar. Sådana äro gälräfstaggarnes antal 

 och analfenans höjd, den senare i jemförelse med fenfria stjertdelens längd, hvilka hos 

 hybriden fullt öfverensstämma med blanklaxarnes karakterer. Af de öfriga icke könsmogna, 

 med hvilka hj^briden här blifvit jeinföi-d, har N:r 268 på högra sidan samma antal gälräfs- 

 taggar och visar, i jemförelse med den närmast till höger stående, större likhet med bfank- 

 laxarne uti ögonens höjddiameter, undergällockens längd och stjertens minsta höjd, uti 

 dessas förhållande till både hufvudets och mellanhufvudets längd, samt uti förhållandena 

 mellan ryggfenans bas och kroppslängden, mellan analfenans bas och mellanhufvudets längd 

 samt mellan stjertens minsta höjd och postabdominallängden. N:r 255 visar sin likhet med 

 blanklaxarne hufvudsakligast i öfverkäksbenens form, uttryckt i förhållandet mellan dessa 

 bens bredd och såväl deras egen läng-d som mellanhufvudets läned och underkäkens läno^d. 



