86 smitt: riksmuseets salmonider. 



Vi se således, att hybridiseringen, hvad iiaturligen var att vänta, kan åstadkomma 

 blanklax-karakterer på grälaxar och dertill vigtigare sådana än dem vi funnit på öfriga 

 icke könsmogna exemplar. Särskildt erbjuder tillökningen af gälräfstaggarnes antal en 

 slående analogi med det kända förhållandet hos hybriderna af Cyprinid-familjen, der 

 hybridiseringen i friirasta rummet inverkar på svalgtänderna. Detta är orsaken, hvarföre 

 jag i förklaringen till tabellerna antagit hybridiseringen såsom en möjlig förklaringsgrund 

 för åtskilliga afvikelser från det regelbundna förhållandet, hvilka der förekomma. Emeller- 

 tid gifves äfven en annan förklaringsgrund, som redan i den nyss framställda jemförelsen 

 tyckes göra sig gällande. Den könsmogna hannen, N:r 210, hvilken vi här ställt vid 

 sidan af de nyss nämnda, har nemligen åtskilliga lika betydelsefulla likheter med blank- 

 laxarne: sådan är dess interorbitalbredd i förhållande till kroppslängden (?/o), sådan anal- 

 fenans bas i förhållande till kroppslängd ("/„) och hufvudets längd ("/é), sådana äro de längsta 

 stjertsfenstrålarne i förhållande till kroppslängden (*/(/), mellanhufvudets längd i förhållande 

 till hufvudets längd (!'^!i), nosens och undergällockens längd i förhållande till mellanhufvudets 

 längd {"'Ik^ och V^J) sådan är öfverkäksbenens form uttryckt i jemförelsen mellan deras bredd 

 och deras egen samt underkäkens längd (Va och 'jk) och sådan slutligen, såsom nämndt, 

 stjertfenans starka urringning {"■jo). Exemplaret tillhör också den laxform i Wettern, som 

 bär namnet Silfverlax och af Widegren blifvit utförligt beskrifven i hans Bidrag till 

 fiännedoinen om Sveriges Salmonider {disp) pag. 38 och följ. »Endast fortsatta under- 

 sökningar», säger Widegren der (pag. 41), »kunna afgöra, huruvida rommen hos den här 

 strax ofvan omnämnda honan med tilltagande ålder blifver mogen eller ej, samt huruvida 

 uppgiften om dess lek är grundad, i hvilket fall denna här nu omnämnda fiskform skulle 

 vara en egen, åtminstone från S. trutta väl skiljd art». I sina Nya Bidrag etc. var han 

 deremot af den åsigten, att den ifrågavarande »steriliteten» var öfvergående, men han kunde 

 dock endast »förmoda» (Ofvers. Vet. Akad:ns Förh. 1864, pag. 291), att dessa fiskar »med 

 åldern blifva fortplantningsskickliga». Huru emellertid härmed förhåller sig, se vi lättast 

 och tydligt vid en jemförelse mellan de båda exemplar, som i tabellerna upptagas under 

 N:r 261 och 262. Den förstnämnda är antagligen original-exemplaret till Widegens fig. 1, 

 tafl. VI i Öfvers. Vet. Akad:ns Förh. 1862, en ännu ej könsmogen hona, enligt den af 

 Widegren efterlemnade påskriften tagen vid Jönköping i Augusti 1860 (enligt uppgiften 

 i WiDEGRENS Bidrag etc. pag. 41 (sep) deremot skulle den vara tagen »i slutet af Juli»); 

 den sistnämnda är en nästan lika stor, könsmogen och lekfärdig hona, likaledes tagen i 

 Wettern men i November månad. Aldex's- och köns-skillnaderna medföra visserligen 

 åtskilliga olikheter med förut anförda N:r 210; men äfven i jemförelse med denna visar 

 sig en tydlig öfvergång från likheten med blanklaxar till mera regelbunden grålaxform 

 samtidigt med könsmognadens inträdande hos N;r 262, såsom t. ex. framgår af följande 

 sammanställnino': 



