88 smitt: kiksmuseets salmonider. 



liiViiscendeii iir N:r 236 en grdlax medan deremot underkäkens liingd i furhallande till 

 hade hufvudets och mellanhufvudets längd hos denne är nästan abnormt liten, till och med 

 för en blanklax. Båda hafva emellertid analfenans höjd större än längden af fenfria 

 •Stjertdelens ryggkant (ehuru N:r 237 har densamma nära lika med näranda längd), och 

 granska vi pannans bredd och nosens längd i förhållande till öfverkäksbenens längd, finna 

 vi äfven dessa lemna otvetydiga grålax-karakterer. Härtill kommer, att den lekfärdiga 

 hannen har ett sä stort antal gälräfstaggar, att åtminstone för denne synes hybridisering väl 

 kunna vara den antagligaste förklaringsgi'unden till karakterernas sammanblandning. 



Huruvida sådana former som de sist anförda båda silfverlaxarne böra benämnas 

 salar eller trutta, kan i grunden endast blifva en fi'åga om ord; men att de rättast böra 

 betraktas såsom varieteter af grålax, visar sig vid jemförelsen mellan den anförda hannen, 

 N:r 236, och en nästan lika stor men ännu ej könsmogen hona, N:r 179, af Widegren 

 tagen i Oktober månad uti Nyckelvattnet i Wermland och en af dem, om hvilka han 

 {Ni/n Bidrag etc, Öfvers. Vet. Akadins Förh. 1864, pag 287) säger: «Af fjällöringen har 

 jag träffat honor, 275 mm. långa ^), hvilka i de smärre tjärnen spisat den der före- 

 kommande Rödingens rom, men i hvilkas ovarier jag fann endast ett ringa antal jem- 

 förelsevis små äggbildningar. Stjertens form och hudbetäckningen voro typiskt sådana 

 som hos sterila individer». Den som ur tabellerna vill sammanställa proportionstalen för 

 N:r 210, 236, 237, 261, 262 (hvilka alla äro silfverlasar) och 179, skall hos denna sist- 

 nämnda icke finna flera från de öfrigas afvikande tal, än att ryggfenans bas är nästan 

 abnormt kort, hvilket visar sig i dess förhållande till både kroppslängden ("/a), hufvudets 

 ("/i) och mellanhufvudets längd ("/éj, samt att fenfria stjertdelens bukbrädd är synnerligen 

 lång (se ^/rt) tvä sa/ar-lika eller, rättare röding-Wka, förhållanden, hvarjemte undergällockens 

 längd i förhällande till mellanhufvudets längd (V*,) bibehållit en stirr-karakter och är lika 

 lång som hos blanklaxarnes foreller i medeltal. Det visar sig således, att denne »fjäll- 

 öring» med lika rätt som de nyss anförda silfverlaxarne skulle kunna benämnas salar. 

 Här, liksom vid många andra exemplar, må det visserligen vara svårt att afgöra, huruvida 

 hybridisering eller förändradt lefnadssätt medfört de ifi-ågavarande formförändringarne: — 

 må det vara nog, att vi ur det föregående äro berättigade till att anse såsom bevisadt, 

 att desamma uppträda i följd med endera af eller båda dessa förhållanden. 



En sådan försigtighet är desto mera påkallad, som vi vid tolkningen af hithörande 

 förhållanden och särskildt vid förklaringen af den temporära »steriliteten» städse måste 

 erinra oss Mieschee Rueschs iakttagelse"), att den s. k. vinterlaxen tillbringar ett helt 

 år i Rhens färskvatten, innan den får sina generations-organer färdiga till lek. Att något 

 motsvarande är förhållandet äfven hos oss, ligger naturligtvis inom antaglighetens gränser, 

 ehuru inga omedelbara iakttagelser derom föreligga. Vetterns-exemplaren visa i sådant 

 fall tydligast, huru denna temporära sterilitet uttrycker sig i den yttre formen; men 

 samma förklaringsgrund ligger nära till hands i fråga om Östersjöns oklor, börtingar o. d. 

 Redan Gisler (1. c.) visade, att laxen under sina ströftåg i Östersjön fi-ån Bottenhafvet 



') Jag vill här blott anmärka, att det af WiDEGaEN uppgifna måttet säkerligen är taget till stjertfenans 

 spets, livaremot det af mig i tabellerna uppgifna mättet pä kroppslängden är taget till spetsen af mellersta 

 stjertfenstrålarne, 



-) Statistisclie und biologische Beiträge zur Kentniss vom Lebeu des Rheinlachses im Siisswasser; Int. 

 Fisclierei-Ausstellung in Berlin 1880; Schweiz, pag. 170. 



