92 



smitt: kiksmuseets salmonider. 



i % af kroppslUngden . 



ti » 



Va! 

 ''2/a! 

 I'!„ > 



Hufvudets liingd 

 Mellanhufvudets längd 

 Öfvei-käksbenens » 



Underkäkens » » " » */" % 



Eyggfenans afstånd frän nosspetsen " » » '"■lafo 



Bukfenornas » » » " " » ''la % 



Analfenans höjd >> " " ^ja % 



Fenfria stjertdelens ryggkant " » » via % 



Underkäkens längd i % af hufvudets längd */6 % 



Kyggfenans bas " » " >' - "!b % 



i> » » I) mellanhufvudets längd ''^Ibi% 



Icke könsmogna. 



Min. 



13.6 



7.4 

 11.4 



39.9 

 46.0 



9.9 

 11.0 



56.9 



51.9 



75.7 



Max. 



20.9 



13.9 



8.5 



12.6 



42.1 

 48.0 



10.6 



13.5 

 60.6 

 57.1 

 84.1 



Könsmogna. 



Min. 



21.6 



14.5 



8.6 



13.5 



42.6 

 50.6 



10.7 

 8.2 



62.3 

 42.4 

 59.3 



Max, 



25.2 



17.5 

 11.2 

 17.3 



45.3 

 52.5 

 12.0 



10.8 



69.4 

 47.3 

 68.8 



Dessutom är analfenans höjd på alla de icke könsmogna exemplaren mindre men 

 på de könsmogna större än längden af den fenfria stjertdelens ryggkant. N:r 70, ett 

 såsom nämndt forell-åldern tillhörande och älinu icke könsmoget exemplar, är dock i alla 

 hänseenden (med undantag af underkäkens längd i förhållande till hufvudets längd) öfverens- 

 stämmande med de könsmogna. 



Alla dessa skillnader, som åtfölja den olika graden af könsmognad, skulle visserligen 

 såsom karakterer hänföra de icke könsmogna exemplaren till blanklaxarnes form (5. salar); 

 men häremot skulle alla öfriga karakterer strida, och de förstnämnda äro ej heller annat 

 än starkare uttiyck för den sa/ar-likhet, som vi redan anmärkt hos silfverlaxarne och 

 Östersjö-områdets börtingar. Liksom ofta är förhållandet hos de sistnämnda, — se t. ex. 

 N:r 283 och 284 i tabellerna — , finna vi äfven här, hos de icke könsmogna grålaxarne 

 från Arkangel, att proportionstalet för ryggfenans bas i förhållande såväl till hufvudets 

 som till mellanhufvudets längd stundom till och med öfverstiger medeltalet för blank- 

 laxarnes proportionstal vid motsvarande ålder. Detta förhållande förklaras lättast och 

 naturligast genom att antaga något af de ofvan framställda förvandlingssätten hos grå- 

 laxarne såsom dess orsak. Ryggfenans bas aftager nemligen i förhållande till kropps- 

 längden — se (10) ofvan -r- efter forell-åldern men icke så mycket hos grålaxarne som 

 hos blanklaxarne — se ofvan pag. 62. Om nu genom hybridisering eller af annan orsak 

 som vi ofvan lärt känna, hufvudets och mellanhufvudets längd, såsom här, blifvit mindre? 

 måste naturligen proportionstalen för ryggfenans bas i dess förhållande till dessa längder 

 blifva större. 



Hittills hafva vi endast betraktat den inverkan hybridisering eller olika grad af köns- 

 mognad eller olika lefnadssätt kunna utöfva på grålaxarnes form; men att äfven blank- 

 laxarne kunna blifva underkastade samma inverkan, ligger i öppen dag; och våra tabeller 

 visa hvarjehanda spår deraf. Såsom exempel härpå från öring-åldern kan jag påpeka den 

 ännu aldrig könsmogna honan, N:r 282, från Mörkö, med gälräfstaggarnes antal på högra 

 sidan af grålax -typ, på den venstra deremot snarare af blanklax-typ, och hvars fi-ambuk, 

 dels i öfverensstämmelse med det vanligaste förhållandet hos grålaxarne, dels (och må- 

 hända snarare) i följd af den ringa graden utaf könsutvecklingen, — är synnerligen kort, 



