KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 21. N:0 8. 93 



hvarjemte bukfenornas längd och stjertens minsta höjd visa höga proportionstal, sådana 

 eljest tillhöra typiska grålaxar. Afven öfverkäksbenens längd i förhållande till hufvudets 

 längd är sådan som eljest endast tillkommer grålaxarne, medan kroppens färg och alla 

 öfriga karakterer hänvisa detta exemplar till blanldaxarne. 



Frän den egentliga laxåldern sammanställer jag här ur tabellerna öfver museets lax- 

 samling i en jemförelsetabell de mest afvikande karaktererna hos fem exemplar från 

 Östersjö-området. Det först anförda, N:r 310, är en hanne, som varit lekfärdig när den 

 fångades. I förening med könsmognaden har nosen blifvit betydligt förlängd (jfr. fig. e 

 och d på pl. 59 i Skandinaviens Fiskar); och denna förlängning har träfiat ej blott huf- 

 vudets utan äfven mellanhufvudets och käkbenens, synnerligen underkäkens längd. Till 

 samma orsak äro ock att räkna de höga proportionstalen för ryggfenans och bukfenornas 

 läge i förhällande till kroppslängden samt de låga proportionstalen för ryggfenans bas i 

 förhållande till hufvudets och till mellanhufvudets längd och för pannans bredd i förhållande 

 till öfverkäksbenens längd. x^Ua dessa trutta-\\\.Q, karakterer bero således tydligen af de 

 kända förändringarne i förening med könsmognaden; och jag återfinner dem nästan full- 

 komligt likadana på en omkring 1 meter lång hanne tagen under leken vid Norrköping 

 den l:sta December. Denne hanne har också, liksom nu ifrågavarande N:r 310 i våra 

 tabeller, pannans bredd öfver ögonens midt större än stjertens minsta höjd jemte öfriga 

 karakterer, som i detta skede utmärka de typiska blanklaxarne; men på N:r 310 finna vi 

 bröstfenornas och bukfenornas längd sädana som på en typisk trutta, och analfenans höjd 

 är, liksom på en sådan, större än fenfi^ia stjei"tdelens ryggkant. Hela den fenfria stjert- 

 delen på N:r 310 är också ovanligt kort och stjertens minsta höjd ovanligt stor, hvilket 

 senare isynnerhet visar sig i denna höjds förhällande till postabdominallängden, hvartill 

 kommer, att äfven antalet af kroppens fjällrader (omkring 145) snarast öfverensstämmer 

 med det typiska medeltalet för grålaxarne i detta skede. Alla dessa sistnämnda förhållan- 

 den hos N:r 310 häntyda otvifvelaktigt. snarast på en blandning med trutta-hlod. Samma 

 förklaring synes gälla om de afvikelser från blanklax -formen, hvilka i närstående jemförelse- 

 tabell äro upptagna för N:r 312, som likaledes är från Elfl<arleby men åtskilligt längre 

 aflägsen frän könsmognad. 



De tre öfriga i' jemförelsetabellen upptagna exemplaren, N:r 314, 325 och 326, äro 

 troligen alla frän den norra delen af Bottenhafvets område, der de gå under namnet tajmen 

 hos fiskare och fiskhandlare. De hafva alla en jemförelsevis högre kroppsform, hvarmed 

 följt, att stjertens minsta höjd, såsom hos grålaxarne i detta skede, är större än pannans 

 interorbitalbredd. För öfrigt äro mellanhufvudets och öfverkäksbenens längder jemte deraf 

 beroende proportionstal de mest fi-amträdande öfverensstämmelser med grålaxarne; men 

 det sist nämnda exemplaret har dessutom både bröstfenornas, bukfenornas och fenfria stjert- 

 delens längder samt analfenans höjd sådana som nyss blifvit anmärkta hos N:r 310. Att 

 hybridisering äfven här spelat någon roll, synes mig mera än antagligt; men att dessutom 

 lefnadssättet, uppehållet i det nästan färska Bottenhafvet, utöfvat inflytande på formen, 

 ligger väl äfven inom antaglighetens gränser. 



