i) 6 smitt: riksmuseets salmonxdee. 



grålaxarnc. Antalet fjäll i en sned rad frän slutet af fettfenans bas snedt framåt och 

 nedåt till sidolinien ilr ingalunda alltid större än 12 ^). Med blanklaxarne ännu mera 

 öfverensstämmande äro N:r 285 och N:r 286 i våra tabeller. Det sistnämnda exemplaret 

 är nästan uti alla afseenden en blanklax, blott i förhållandet mellan nosens längd och 

 hufvudets samt mellanhufvudets längd (^i/j och ^i/äJ och mellan analfenans bas samt huf- 

 vudets längd ("/{,) och slutligen mellan bukfenornas och bröstfenornas längd ("/;;) finna vi 

 antydningar till öfverensstämmelse med grålaxar. N:r 285 deremot har dessutom i sitt 

 längre hufvud och sina högre eller längre fenor en tydligare anstrykning af nämnda 

 öfverensstämmelse. Hvad mest utmärker dessa båda exemplar jemte N:r 305, och hvad 

 jag för öfrigt knappast funnit så utprägladt hos några andra af våra egentliga laxar, är 

 den ovanligt långa ^) fenfria stjertdelen (^'/a och ^/a). De på plogbensskaftet ännu qvar- 

 sittande tänderna och stjertfenans djupt urringade form äro redan anmärkta af både Nilsson 

 och GuNTHER af hvilka den förre kallar denna form .S'. lacustris, den senare S. hartHnii 

 till erinran om Hardins beskrifning af densamma. Att den i Wenern har samma bety- 

 delse som silfverlaxen i Wetterns-området, synes emellertid äfven hafva föresväfvat Gunthee, 

 då han med densamma velat identifiera Widegrens figur af en Wetterns silfverlax. En 

 nästan typisk grålax är N:r 182 i våra tabeller, ehuru med silfverblank kroppsfärg och 

 endast glesa, särdeles under sidolinien fåtaliga svarta fläckar och en och annan sfl/«r-likhet, 

 såsom uti postabdominallängden ('/a) och underkäkslängdens förhållande till hufvudets och 

 mellanhufvudets längd {''jh och V^,). De minsta exemplar af Wenerns-laxar våra tabeller 

 upptaga, N:r 161 och N:r 162, äro små foreller med bibehållen stirrdrägt, antagligen nyss 

 utkomna i Wenern, då de fångades. De bära alla karakterer af blanklaxar, blott att 

 analfenans bas hos dem båda och ryggfenans bas hos den sistnämnda antyda öfverens- 

 stämmelse med det vanligaste förhållandet hos orrålaxar. 



För att ytterligare visa, huru grålax- och blanklax-karakterer hos Wenerns laxar 

 kunna vara blandade, på ett sådant sätt att man antingen skulle nödgas antaga en otalig 

 mängd varieteter eller arter för att förklara denna blandning eller ock måste nöja sig med 

 den naturliga förklaringsgrund vi ofvan anlitat, hemtad från den inverkan på formen, 

 som bevisligen utöfvas af hybridisering, olika lefnadssätt eller olika grad af könsmognadens 

 utveckling, vill jag här anföra några i tabellerna icke upptagna exemplar, hvilka jag mer 

 eller mindre fullständigt uppmätt hos fiskhandlare eller efter det de blifvit uppstoppade; 



A är en hanne af grålax, som varit nästan lekfjVrdig, då den i November fångades 

 vid GuUspång. Exemplaret finnes uppstoppadt i Riksmuseum. 



B är en grålax-hona, tagen i November, likaledes vid Gullspång. Den i jemförelse 

 med föi'hållandet hos öfriga grålaxar af denna storlek i Venern hos detta exemplar långa 



') N:r 305 har på ena kroppssidan 12, på andra sidan 13 fjäll i en sådan rad. 



-) På Bodensjöns "Schwebforelle» är äfven fenfria stjertdelen särdeles lång, att döma efter Agassiz's figur 

 af S. lacustris på pl. 15 och 15 a i Poiss. d'eau douce, men den uppnår dock der, enligt beräkning efter figuren, 

 endast 13.2 i, af kroppslängden. 



Då medeltalet för ''/« % hos våra laxar visat sig vara 11.5, hos rödingar deremot 12.0, bvaraf framgår, 

 att de senare i allmänhet hafva fenfria stjertdelen längst, må vi här erinra om den af fiskarena i Salzburg med 

 bestämdhet uttalade och fasthållna åsigt, att »silfverlaxen» eller »majforellen» endast är en bastard, i hvilket hän- 

 seende PiTziNGER (Sitzungsber. Akad. Wiss. Wien LXXII [1875] Erste Abth. pag 235 etc.) framställt den för- 

 modan, att »lax-forellen befruktat röding-ägg». 



