KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 21. N:0 8. 111 



föl- undergällockens läDgd, längden af analfenans bas och stjertens minsta höjd i deras 

 förhållanden såväl till hufvudets som till mellanhufvudets längd {'jb, "Ib, "Ib, ''b.^, ''Ib._ och 

 "/jj samt i medeltalen för öfverkäksbenens bredd i förhållande till deras längd {'Ih) och för 

 ryggfenans afstånd från nosspetsen samt postabdominallängden i dess förhållande till buk- 

 fenornas afstånd från nosspetsen (™/r och */,•)• Ocli detta allt, oaktadt kroppslängdens 

 medeltal är störst hos S. stagnalis. Det bör dock icke möta någon svåi'ighet att nr siffrorna 

 i hvarje rad af denna sammanställning framdraga de punkter, i hvilka de nämnda tre 

 formerna skarpast skilja sig från hvarandra; och de vigtigaste af dessa punkter äro nyss 

 ofvan anmärkta. 



Om vi efter denna begränsning af formerna ordna de 127 st. egentliga rödingar i 

 Riksmuseets samling, hvilka blifvit uppmätta och upptagna i våra tabeller, skola vi emel- 

 lertid finna, att inom Grönlands faun-område lefver, utom S. stagnalis, en röding-form, 

 som tydligen är en mellanform mellan denna och S. alpinus. Den har stjerten sådan som 

 S. stagnalis men hufvudet mera snarlikt S. alpinus. Att den blifvit beskrifven och be- 

 nämnd af GuNTHER eller de amerikanska författarne, är visserligen mera än troligt; men 

 att identifiera dessas beskrifningar af arktiska rödingformer är mig alltför vanskligt, 

 hvarföre jag heldre, om ock provisoriskt, utmärker den med ett i nämnda hänseende be- 

 tecknande namn, Salmo alpino-stagnalis. Likaså ega vi från Murmanska kusten, genom 

 Löjtnant Sandeberg, två rödingar, som äro väl värda att urskiljas såsom en särskild 

 mellanform: — de hafva bl. a. bukfenornas läge sådant som hos >S'. salvelinus; men de 

 flesta öfi'iga karakterer hänföra dem till S. stagnalis, ehuru öfverensstännnelser med S. 

 alpinus ej heller saknas. Jag har benämnt dem Salmo salvelino-stagnalis. Slutligen inne- 

 sluter samlingen ett exemplar utaf egendomlig form från sjön Yngen i Vermland, N:r 

 473. Det är tydligen ett öfveråldrigt exemplar af 5. alpinus och har, såsom sådant, en 

 mängd öfverensstämmelser med S. salvelinus; men i flera hänseenden till och med öfver- 

 skjuter det dessa och står, så att säga, på återgång till öfverensstämmelse med dff egent- 

 liga laxarne. Då det dessutom, liksom dessa sistnämnda, har ett jämförelsevis litet antal 

 gälräfstaggar, upptog jag detsamma uti ofvan citerade katalog af år 1883 såsom antagligen 

 hybrid af röding och lax; och möjligheten af en sådan härkomst är visserligen icke ute- 

 sluten. Sedermera har jag genom Doktor Garmans benägna medverkan varit i tillfälle 

 att hos S. fontinalis från staten Maine i Nordamerika iakttaga samma förhållande på ett 

 exemplar af 523 mm:s kroppslängd, och då den egentliga karakteren för denna form, 

 nemligen saknaden af hyoidtänder, likaledes skulle kunna antagas vara en följd af hy- 

 l)ridisering — hvilket dock icke inträfiat på exemplaret från Yngen — ligger det an- 

 tagandet väl till hands, att Yngen-exemplaret trots sina hyoidtänder skulle kunna be- 

 nämnas S. fontinalis, särskildt då vi äfven hos denna finna de för våra rödingar så karak- 

 teristiska hvita framränderna på nedre kroppssidans fenor. Vid sådant förhållande skulle 

 emellei-tid antagandet af hybridisering med de egentliga laxarne få en särdeles omfattande 

 betydelse såsom förklaring af de nordamerikanska rödingarne; och innan denna fråga 

 blifvit afgjord genom mera fullständiga undersökningar än dem jag kunnat anställa på 

 ett jemförelsevis ringa material af S. fontinalis och 6'. namaycush, torde identifieringen 

 af Yngen-exemplaret med S. fontinalis ännu böra anses tvifvelaktig. Jag har derföre, om 

 också äfven här provisoriskt, benämnt detta exemplar S. liybridus, blott för att ega en 



