134 ' smitt: RIKSMUSKUTS HALMoMlM';!;. 



oaktadt houonia i regeln liafva .större ögon än liannarne. Antiigligt iir xisserligen, att 

 ösronens mindre storlek hos den sistnilinnda formen kan sta i samband med det mera ut- 

 präglade hafslif, som tillkommer denna form, liksom blanklaxarne i de sista aldersskedena 

 i allmänhet haf^-a mindre ögon än grålaxarne; men äfven en annan f()rklaring, som öfver- 

 ensstämmer med könsskillnadens betydelse, ligger här nära till hands. Hos S. stagnalis 

 sjelf är nemligen könsskillnaden omvänd mot den nyssnämnda och ställer sig: Med. (ef) =- 

 Med. (9), sA: att äfven liJir kan ?-karakteren sägas hafva varit den bestämmande frir ut- 

 vecklingsriktningen. 



Såsom vi ofvan anmärkt, har denna utveckling i mänga hänseenden afvikit frän de 

 egentliga laxarnes och gått i motsatt riktning. Sa t. ex. då de båda käkarnes längd i 

 förhållande till kroppslängden hos rödingarne ökas med åldern, sägo vi dem hos laxarne 

 under motsvarande förhållanden minskas. Sjelfständigheten i utveckling har dock icke 

 medfört någon större sjelfständighet hos formerna: artkaraktererna äro ingalunda mera 

 genomgående hos rödingarne än hos de egentliga laxarne. Bland de vigtigaste karakterer, 

 om hvilka iao- ofvan erinrat, är bukfenornas läo-e såsom utmärkande för S. salvelinus 

 endast så till vida konstant, som blott två exemplar af denna form i museets samlingar, 

 N:r 437 och 452 i tabellerna, hafva dessa fenors afstånd från nosspetsen kortare än 5(» % 

 af kroppslängden, dock 3'tterst nära detta mått, nemligen resp. 49.9 % och 49.7 %. Deremot 

 hafva tre exemplar af S. stagnalis, N:r 418, 421 och 422 i tabellerna detta mått större 

 än 50 % af kroppslängden, det förstnämnda exemplaret t. o. m. 52 %; och hos ;S. alpinus 

 finna vi uti tabellerna två exemplar, N:r 363 och 380, med 50 % och ett exemplar, N:r 

 360, med 51.3 % för ''/"• På samma sätt förhåller det sig med postabdominallängden ut- 

 tryckt i procent af nyssnämnda afstånd (*/,• %). Endast ett exemplar af 5. nlpinus, N:r 

 359 i tabellerna, har detta procenttal lägre än 40; men fem exemplar af S. stagnalis, 

 nemligen N:r 417, 418 och 429 hvardera med 39 % samt N:r 421 med 39.7 % och X:r 

 423 med 39.'.» %, göra undantag af samma slag, hvaremot tre exemplar af 5. salvelinus, 

 N:r 437 med 40.1 %, N:r 462 med 40.6 96 och N:r 472 med 41.6 %, visa en afvikelse i 

 motsatt riktning, då eljest denna form har ifrågavarande procenttal lägre, vanligen mindre 

 än 39. Af den mellanform, hvilken jag benämnt S. sali^elino-stagnalis, har N:r 414 i 

 tabellerna ifrågavarande tal = 42.1, medan N:r 415 har det = 39.1. Mot den karakter, 

 hvilken jag ofvan anfört såsom allmännast gällande för S. stagnalis: — "/? % < 30, afvika 

 dock fem exemplar af denna form i tabellerna, N;r 417, 421, 424, 425 och 431, hvar- 

 emot fyra exemplar af S. alpi7ms, N:r 376, 382, 384 och 394, samt tre exemplar af S. 

 salvelinus, N:r 461, 466 och 472 i tabellerna, följa den eljest för S. stagnalis gällande 

 regeln. Sammanställas alla de formskillnader, hvilka ur ofvan anförda jemföi-elsepunkter 

 (1 — 57) skulle kunna härledas såsom särskildt utmärkande för 6'. stagnalis, och granskar 

 man dem genom att i tabellerna up])söka maximi- och minimital, skall man finna, att 

 följande nummer i tabellerna afvika från de regler, som eljest skulle gälla för denna form. 



N:r 417 afviker med hänseende till ''/«> "I t, 'Ir; 

 » 418 » » » » */a, !'/„, 7o, '/„, "/b, 3iu, '/,.; 



" 421 » » » >> */„, '•/„, V„, ",„, 9/,,, «;;, ',,,.: 



422 " " » '> 



423 » » » >) V„, P/a, '-/a, '/a, "; b, "ih, 



a, 



t 



y-i 



