13 (i smitt: kiksmuseets salmonider. 



Den betydelse, som iiaturligen är fästad vid ett sa karaktei-istiskt märke som den 

 ofvannämnda livita randen pa buksidans fenor, gör sig också gällande ända derhän, att 

 den lemnar oss en den säkraste fingervisning för tolkningen af den äkta rödingform, som 

 under namn af Malma allt sedan Stellers tid varit känd såsom tillhörande nordligaste 

 delen af Stilla-Hafs-omrädet. Pallas^) gaf denna rödingform benämningen Salmo callaris 

 men anförde såsom dess sjmonym Bloch's Salbling {S. salvelinus) antagligen stödd på 

 samma åsigt som Bloch^): »Der erste weisse und starke Strahl, in der rothen Bauch- 

 und Afterflosse, ist ein Merkmal, an welchem man diese Forellenart von den iibrigen unter- 

 scheiden känn». Emellertid tillägger Pallas^): »Quum toto, ab Europa usque in ultimam 

 Siberiam intervallo, nullibi in alpinis aquis Salvelini observatum sit vestigium, de identitate 

 ejus cum Callari nostro incertus hasreo» cett. Bland de med Vega-Expeditionen hemförda 

 samlingarne finner jag nu ett exemplar af denna form, taget i Port Clarence den 24:de 

 Juli 1879. Detta exemplar är visserligen betydligt skadadt, då hela bukbetäckningen 

 bortruttnat och intet spår finnes qvar af bukfenor eller dessas fäste; dessutom har det 

 under transporten varit böjdt och har i denna form fått hårdna i sprit, hvarföre dess 

 uppmätning är osäker i mänga punkter. Dess kroppslängd är ungefär 540 mm. I buk- 

 hålan qvarligger ett ovarium, som antagligen upptagit en tredjedel eller något mera af 

 bukhålans djup, och i detta finnas ägg af ungefär 2^4 mm. diameter. Kroppsfärgen är 

 numera fullkomligt densamma som p>å de i så riklig mängd till Riksmuseum hemförda 

 exemplaren af aS. stagnalis från Grönland och New-Foundland: silfverblank, men på ryggen 

 mörkt stålgrå, utan urskiljbara fläckar. Gälräfstaggarnes antal är: 13 på nedre delen af 

 första gälbågens framsida och 23 på hela bågens längd. Kroppsformen synes hafva varit 

 särdeles trii:id, oaktadt densamma numera, till följd af de lidna skadoi-na, ej fullt noggrannt 

 kan bestämmas. Någon väsendtlig afvikelse från kroppsformen hos N:r 427 i tabellerna, 

 afbildad i fig. 47 på taflan III, kan denna form ej hafva visat i sitt färska tillstånd, blott 

 att hufvudet och fenorna äro bland de minsta, som förekomma hos S. stagnalis, hvilken 

 emellertid, såsom ofvan anförts, i dessa hänseenden är den i allmänhet mest utmärkta 

 i'ödingformen. En annan jemförelse, som otvunget erbjuder sig, är den med N:r 399 i 

 våra tabeller, fig. 49 på taflan III, en vid den nordliga delen af Norge till hafvet ut- 

 vandrad S. alpinus; och om vi för större fullständighets skuld vid en jemförelse mellan 

 dessa tillägga N:r 397 i tabellerna, en romstinn hona af S. alpinus från norska Finmarken 

 med särdeles låg stjert, få vi här ur de mått, som med tillförlitlighet låta anföra sig från 

 Port-Clarence-exemplaret en särdeles upplysande bild af förhällandet mellan yttersta 

 vesterns och österns äkta rödingar. 



') Zoographia Bosso-Asiatica, Tab. III, pag. 352. 

 -) Fische Deutnchlands, part III, pag'. 149. 

 3) 1. c. p. .356, not 2. 



