KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 21. N:0 8. 145 



Den mest framträdande och, såsom det synes, enda konstanta skillnaden mellan 

 Sabno purpuratus och de uti östra delarne af Förenta Staterna lefvande rödingarne visar 

 sig icke i denna tabell, då den är att söka i en färgkarakter och består deri att de sist- 

 nämnda sakna den förstnämndas om de egentliga laxarnes färgteckning erinrande svarta 

 fläckar och prickar. Eljest fi^amgår otvetydigt ur denna tabell, att om N:r VIII insattes 

 på den plats densamma enligt kroppslängden borde intaga, mellan III och IV, blifver 

 skillnaden mellan dess och de närståendes procenttal i de allra flesta förhållanden allt för 

 ringa för att medgifva egentlig artskillnad. Endast i fråga om ryggfenans och buk- 

 fenornas läge ('"/o och Vn) märkas hos detta exemplar af S. purpuratus förhållanden, hvilka 

 S. fontinalis först vid en senare ålder tyckes uppnå, hvarjemte det förstnämndas längre 

 nos och undergällock (två särdeles med ålder och kön föränderliga förhållanden) gifva 

 dess mellanhufvud ett lägre procenttal i förhållande till hufvudets längd (^v*)- Ofverkäks- 

 benets större bredd ('//() hos detta exemplar är visserligen, vid sidan af ofvannämnda färg- 

 karakter, en ny påminnelse om de egentliga laxarne: — den öfverskrider dock icke det 

 hö2:sta förhållandet hos rödinoarne. 



Afven den för Salmo namaycush i främsta rummet gällande karakteren, tand- 

 beväpningen å plogbenet bakom plogbenshufvudet, saknas naturligtvis i ofvanstående tabell. 

 Det här anförda exemplaret af nämnda form afviker emellertid häruti pä ett betänkligt 

 sätt från den af Jordan och Gill lemnade beskrifning på plogbenet'), sådant detta skulle 

 utmärka slägtet Cristivomer, för hvilket 5. namaycush uppgifvits såsom typ., Den af 

 dessa författare anförda »kölen bakom plogbenshufvudet» synes nemligen här icke vara 

 annat än den föi'benade delen af plogbensskaftets midt, hvilken hos rödingarne van- 

 ligen icke förbenas, hvaremot en tunn benskifva utvecklas på sidorna af detta skaft, 

 säa-deles i dess bakre del^). Den uppgifna karakteren för Cristivomer synes således i 

 systematiskt hänseende endast vara af samma betydelse som den sedan länge kända 

 föränderligheten i utveckling af plogbenets tandbeväpning hos laxarne. Afven hos våra 

 europeiska rödingar kmnia för öfrigt tänder på detta ben förekomma bakom plogbens- 

 hufvudet: så t. ex. hos N:r 367 i våra tabeller; och på ett exemplar af S. stagnalis från 

 Spetsbergen äro tänderna på plogbenshufvudet särdeles starka, och de två bakre, den ena 

 bakom den andra, hafva rötterna förlängda, hvarigenom de komma att med spetsarne 

 skjuta temligen långt bakåt, dock utan att hvila på någon egentlig förlängning (»köl») af 

 plogbenshufvudet. På detta sätt uppstår emellertid en byggnad, som svårligen skulle kunna 

 systematiskt skiljas från den uppgifna Cm-^u>o «!e?'-typen; och intet skäl synes således före- 

 ligga att tillmäta större S}'stematisk vigt ät denna typs karakter, än hvad man längesedan 

 dömt om den skillnad i detta hänseende, som förekommer med åldern hos de egentliga 

 laxarne. Emellertid står naturligen >S. namaycush genom denna sin plogbensbeväpning 

 såsom en sorts öfvergångsform till laxarne, pä samma sätt som S. fontinalis gör det ge- 

 nom frånvaron af särskild tungbensbeväpning. 



^) »Vomer witli a raised crest behind the chevvon, free from the shaft; the orest armed with teeth.» 

 2) Af RiciiAEDSONS {Fauna Bor. Amer., part. III, pag. 182) beskrifiiing- af plogbensbeväpningen hos en 

 namaycush af 710 mm:s kroppslängd (från nosspetsen till spetsen af mellersta stjertfensträlarne) synes för öfrigt 

 antagligt, att hos äldre rödingar af denna form kan förbeningen af plogbensskaftet äfveu i midtlinien sträcka sig 

 sä läng-t bakåt, att skillnaden mot förhällandet hos laxarne försvinner. 



K. Vet. Akad. Handl. Bd 21. N:o 8. 1 9 - 



