150 



smitt: riksmuseets salmonider. 



talen för denna liingds förhälkmde till hufvudets ("/i) och mellanhufvudets ("/ij lilngd 

 större hos det föreliggande exemplaret af «S. hucho än hos de två af S. fluviatilis. För- 

 hållandet går visserligen i temligen jemn serie af sjunkande tal under tillväxten; men för 

 att häraf sluta till särskild utvecklingslag för *S. fluviatilis, dertill är materialet för ringa. 

 Af huru ringa betydelse skillnaden för öfrigt äT, visar sig bäst i det uppgifna föi-hållandct 

 mellan ryggfenans bas och hufvudets längd ("/j). Lika litet skäl föreligger att högt upp- 

 skatta betydelsen af skillnaden i afseende på stjertens minsta höjd. Denna är visserligen 

 lägst hos S. hucho i förhållande såväl till kroppslängden ("/a) som till hufvudets längd 

 (V*), mellanhufvudets längd ("/j^) samt postabdominallängden ("/«) och pra3abdominallängden 

 ("/?); men de anförda procenttalen visa endast en synnerligen obetydlig divei'gens. Under 

 sådana förhållanden synes mig fullt berättigadt att betrakta S. hucho såsom en af lokala 

 förhållanden beroende varietet af samma art som S. fluviatilis, hvars namn den redan 

 burit hos de antelinneanska författarne. 



Såsom en mellanform mellan rödingar och laxar, intager S. fluviatilis i den eur- 

 asiatiska (paläarktiska) regionen den plats i systematiskt hänseende, hvilken i den nord- 

 amerikanska regionen uti främsta rummet företrädes af S. purpuratus. Den mot stjerten 

 jemförelsevis starkt tilltagande storleken af fjällen, hvilken företrädesvis utmärker laxarne, 

 — ehuru den ingalunda saknas hos rödingarne — , det jemförelsevis ringa antalet af fullt 

 utbildade gälräfstaggar, saknaden af hyoidtänder samt den svarta fläckigheten och punk- 

 teringen äro de i detta hänseende mest utmärkande kännetecken för S. fluviatilis. Hvad 

 deremot lättast faller i ögonen såsom karakteristiskt för denna art är dess platta panna, 

 mot hvaa's yta hufvudets sidor mer eller mindre lodrätt afsätta sig^), samt det breda öfver- 

 käksbenet^), hvars bredd är större än en tredjedel af pannans bredd, hvilket förhållande 

 eljest bland rödingarne endast förekommer hos de yngsta exemplaren af S. alpinus. För 

 öfrigt uppfattar man lättast förhållandet mellan rödingarne och S. fluviatilis genom att 

 jemföra denna med dess närmaste like S. purpuratus, för hvilket ändamål jag här ur 

 våra tabeller utvalt de mest framträdande olikheter: 



Mellanhurvudets längd i % af hufvudets Uingd 's/d % 



Pannans bredd » « mellauhufvudets längd ^Il2% 



ÖfverkäksbeneDs bredd » » » " '/h/i 



" " » » öfverkaksbeneus » '//i °A 



» >' " u underkäkens " i/t * 



11 längd 11 11 mellanhufvudets " ''/jj ^ 



Underkäkens " " " » " */;,, % 



Prseabdominallängden " " kroppslängden ?/a fé 



Analfenans bas " » » _ tyn % 



11 11 11 11 hufvudets längd. "/j % 



11 11 11 II mellanhufvudets längd "fb^ % 



Stjertens minsta höjd » u kroppslängden "'/'a % 



') Caput . . . depressiuseulum, . . . vertice planiuseulo . . .: Pallas, 1. 

 ^) Lamiiia mystacea oblongo latesceus: Pallas, 1. c. 



Salmo 

 puvpuratus. 



65.2 

 46.6 

 13.3 



20.0 



13.3 



66.6 



100.0 



27.7 



9.2 



39.1 

 60.0 



8.9 



Jfr vår 



Salmo 

 jiuviaiilis. 



68.8-7 

 38.2- 

 15.0- 

 27.2- 



17.2- 



54.1- 



83.0-8 



32.0—3 



7.5-S 



32.5—3 

 45.3- 



6.7- 



fiajur 31 l>, tafl. III. 



-72.5 

 -42.7 



-16.3 



-29.0 



-19.6 



-56.4 

 -87.4 

 -33.0 



-35.9 

 -49.5 

 -7.0 



I 



