KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 21. N:0 8. 



151 



Salmo 



Sabno 



purpuraius. 



ftuviatilis. 



37.7 



27.5-30.0 



57.7 



40.0-41.5 



32.1 



20.3-21.9 



44.8 



34.0-34.9 



8.5 



5.8— e.8 



61.8 



43.2—50.0 



90.4 



83.7-85.9 



Stjertens minsta höjd i % af hutVudets längd <V6 ^ 



" » » " " mellanhnfvudets längd "/ij °^ 



» » » " •» praeabdominalläugden -_. "/q % 



>| " » » » postabdominallängden «/« % 



Mellersta stjertfenstrålarnes längd i '/« af kroppslängden _ äj^ jj 



» » » » " längsta stjertfenstrålarnes längd "/ö % 



Ryggfenans afslånd från nosspetsen i % af bukfenornas afständ frän samma punkt '"/;■ % 



De här anförda olikheter förlora visserligen en god del af sin betydelse, derigenom 

 att endast ett exemplar af S. pwyuratus kunnat användas för jemförelsen; emellertid er- 

 hålles en kontroll häraf genom användning af den ofvan (sid. 105) framställda jemförelsen 

 mellan laxar och rödingar, hvarur framgår, att bland de här anförda förhållanden de som 

 träffa mellanhnfvudets längd i jemförelse med hufvudets längd (*V*)) öfverkäksbenens bredd 

 och längd ('/j,, '/h, Vi och ''/&,), underkäkens längd (^/ij, analfenans bas ("/a, *'/* och "/jj 

 samt ryggfenans läge i jemförelse med bukfenornas ('"/r), föra S. jiuviaiilis närmare laxarne, 

 hvaremot de som träffa pannans bredd {^jbX prajabdominallängden (*/a), stjertens minsta 

 höjd ("/a, "/i, "/ij) "/? och "/() samt stjertfenans form ("/o och "/ö), ställa denna art när- 

 mare rödingarne. 



Vid sidan af lax-typens utveckling uti Atlanter-hemisferens vatten har en mot- 

 svarande utveckling försiggått uti Stillahafs-hemisferen och fått sitt uttryck i formen hos 

 det af GiJNTHEH^) efter Suckley^) med en naturlig gräns fa.stställda slägtet Oncorhynchus. 

 Vid denna begränsning må visserligen i fi-ämsta rummet den systematiska beqvämlighetens 

 lag hafva gjort sig gällande, då den enda i någon väsentlig mån betydande och använd- 

 bara karakteren — den stora längden af analfenans bas och det större antalet af denna 

 fenas strålar hos Oncorhynchus — i närstående slägten svårligen kan tillmätas sådan 

 vigt; likväl ligger häri otvifvelaktigt ett naturligt uttryck för en särskild utvecklings- 

 riktning, inom hvilken vi hos Stillahafs-formerna återfinna samma urskiljning i lax-former 

 och röding-former, som gjort .sig gällande på Atlanter-sidan. Vår kännedom om denna 

 slägtets utvecklingsriktning börjar med Steller^), hvars redogörelse för de fem hithörande 

 former {tschabitscha, nerka, keta, kyhsues {kisutsch) och gorhuscha) hvilka han under .sin 

 vistelse på Behring-ön och i Kamtschatka lärt känna, dock endast vidrör deras uppstigande 

 ur hafvet i floderna vid olika tider, de dervid inträdande förändringarne i deras färg 

 och tandbeväpning samt i nosens och ryggens form, deras lif i floder och insjöar, deras 

 olika grad af fetma och välsmaklighet samt deras vigt och användning: allt i så allmänna 

 drag, att vi endast genom de mera vetenskapliga beskrifningarna hos Pallas*), som haft 

 Stellers typ-exemplar och manuskript till sitt förfogande, kunna med någon säkei'het 

 bestämma, hvilka arter Steller afsett. Innan Pallas' arbete hann utkomma, hade emel- 



1) Brit. Mus. Cat., Fish., vol. VI, pag'. 155. 



-) Ann. Lyc. Nat. Hist. New-York, 1862, pag. 312. 



^) Beschreibung von dem Lande Kamtschatka, Frankfurt und Leipzig 1774; pag. 154 — 158 och 164. 



') Zoogr. Koss. Asiatiea, part III. 



