164 smitt: riksmuseets salmonioer. 



NorSfir (Osmerus). 



Då vi sett, att de former af laxar och rödingar, som komma närmast den antagliga 

 iirsprungsformen för laxarnes slägte, — sådan denna i enlighet med de tydligaste ålders- 

 förändringarne må tänkas hafva varit — , numera förekomma i Norra Amerika och Stilla- 

 liafs-området och således äro äfven geografiskt åtskilda från Atlanter-omrädets former, 

 kunna vi väl med förväntan om ett likartadt resultat gå att undersöka de former, som 

 hittills blifvit urskiljda inom norsarnes slägte. Af detta äro i Riksmusei samlingar 34 

 exemplar uppmätta på det sätt, som närmare förklaras genom det vid mått-tabellerna 

 fogade träsnitt öfver en sik (Figura Coregoni), hvari de punkter äro utmärkta, från hvilka 

 måtten blifvit tagna. Den väsentligaste skillnaden mot mätningssättet för laxarne ligger 

 deri, att uti det följande äro alla mått »från nosen» tagna från framsidan af öfverkäks- 

 benets ledgångsknöl. 



Dessa norsar kunna tydligen urskiljas till tre särskilda former, hvardera från ett 

 särskildt geografiskt område: Osmerus dentex från Stillahafs-trakterna, O. spirinchus från 

 Hvita hafvet och O. eperlanus från Skandinavien. Då jag offentliggjorde min första fram- 

 ställning af de laxartade fiskarnes slägtskapsföi4iållande ^), hvilken var en afskrift af de 

 anteckningar, enligt hvilka jag 1880 urskiljt de lax-fiskar, som utställdes vid fiskeri- 

 utställningen i Berlin nämnda år och för hvilka benämningarne upptogos i svenska kata- 

 logen, som trycktes för detta ändamål, kände jag ej den sistnämnde; och Hvitahafs-formen 

 benämnde jag, efter lokalen, dvinensis såsom varietet af eperlanus. Obestridligt är nog 

 ock, att Pallas såsom auctor för Salmo {Osmerus) spirinchus^) med detta namn ej afsett 

 annat än yngre eperlani, liksom han ej heller från denna art afskiljt O. dentex, hvilken 

 var honom väl bekant från Ochotska och Kamtschatkiska hafven; men då Dwina-formen 

 redan en gång förut hos oss blifvit anförd^) under den från Pallas hemtade benämningen, 

 torde riktigast vara att äfven här upptaga den under detta namn. För Steindachners 

 Osmerus dentex^) är likaledes lokalen vår egentliga hemul, ty de kai-akterer, som för denna 

 form anförts till åtskillnad från O. eperlanus {rnordax), äro gemensamma för densamma 

 och för O. spirinchus. Vid fiskeriutställningen i London^) framställde jag också dessa 

 former såsom förenade med hvarandra. 



I 



') Öfversigt af Vetenskaps-Akademiens Förhandlingar 1882, n:o 8, pag. 31. 



-) Zoographia Eosso-asiatica, part. III, pag. 387. 



•*) LiLLJEBoRG:_ Bidrag till norra Rysslands och Norges fauna, samlade under en vetenskaplig resa i 

 dessa länder 1848, Vet. Akademiens Handlingar 1850, pag. 304. 



Jfr äfven 

 T. H. Bean: Cat. Coll. Fish. exh. hy the U. S. Nat. Mus., G:t Int. Fish. Exh. London 1883 — U. S. N. 

 Amer. F — pag. 7. 



*) Uber einige Pleuronectiden etc. aus der Decastris Bay etc. Sitzungsber. Mat. Naturw. Cl. der Kais. 

 Akad. der Wiss. LXI (1870) 1 Abtli. pag. 429. 



Jfr äfven 

 T. H. Bean, 1. c. 



Jordan and Gilbert: Syn. Fish. N. Ani., Bull. U. S. Nat. Mns., Nro 16, pag. 294, der karaktererna äro an- 

 förda enligt Beans manuskript. 



^) Great International Fisheries Exhibition London 1883, Sweden, Special Catalogue, pag. 177. 



