KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAE. BAND. 21. 



:0 8. 



165 



Förhållandet till laxarne är visserligen redan uttryckt i de sedan länge kända och 

 anförda slägtkaraktererna, som skilja Osmerus från Salmo; men detta förhållande är äfven, 

 såsom jag ofvan framhållit, antagligen ett utvecklingsförhållande, på det sätt att Osmeru.t 

 står närmare den gemensamma ursprungsformen. Vi finna detta tydligast uttryckt, om 

 vi jemföra de medeltal för båda slägtena, till hvilka våra i tabellerna anförda procent- 

 beräkningar leda. 



I det föregående — jfr ofvan (9) och (48) — hafva vi sett, att rj^ggfenans läge, 

 uttrj^ckt i afståndet (m) från nosspetsen till framändan af ryggfenans bas, synnerligen i 

 laxarnes yngre och yngsta åldersskeden flyttar sig framåt: — det nämnda afståndet blifver 

 mindre i förhållande såväl till kroppslängden som till bukfenornas afstånd från nosspetsen 

 (™/a och "'/r). I enlighet härmed har också Osmerus såsom företrädare för ett af familjens 

 tidigare utvecklingsskeden medeltalet för såväl "'/a som '"'r större än de egentliga laxarne. 



På samma sätt förhåller sig med längden af analfenans bas (?') — jfi* ofvan (17) och 

 (41) — , hvaremot fenfria stjertdelens buk-kant (2-) — jfr ofvan (20) — och stjertens minsta 

 höjd (a) — jfr ofvan (31) och (42) — i de egentliga laxarnes yngre åldersskeden visat 

 ett tilltagande med åldern, hvars motsvarighet här uttrycker sig, deri att Osmerus har 

 mindi"e medeltal än de egentliga laxarne i de anförda förhållandena. Såsom en allmän 

 regel för la.xarnes hela lif gäller, att öfverkäksbenen förkortas i sitt förhållande till kropps- 

 längden — jfr ofvan (6) — ; likaså gäller regeln om undergällockets längd i förhållande 

 till hufvudets och mellanhufvudets längder — jfr ofvan (28) och (.39), med ett litet undantag 

 i sistnämnda förhållandet — , hvaremot pannans bredd i förhållande till hufvudets och 

 mellanhufvudets längder tilltager med åldern — jfr ofvan (25) och (34) — ; och i enlighet 

 härmed äro medeltalen för de anförda förhållandena hos Osmerus större eller mindre än hos 

 Salmo. I siffi'or uttryckt har detta utvecklingsförhållande följande utseende: 



Ryggfenans afstånd frän nosen i % af kroppslängden "/a % 



" " » » " » bnkfenoriias afstånd från samma pnnkt "'/r % 



Analfenans bas i % af kroppsliingden "/a % 



» " » » mellanhufvudets längd ^Ih2% 



Fenfria stjertdelens bukbrndd i % af kroppslängden '/a % 



Stjertens minsta höjd » " hufvndets längd äjb % 



» » » •' << mellanhnfvudets längd .., ^Ibi,% 



Öfverkäksbenen s längd » « kroppslängden */a % 



Undergällockens ■■ » » hufvndets längd Vi % 



1) u " '> mellanhufvudets längd 'iijj^ 



Pannans bredd i % af hufvudets längd _ oji % 



•t » » » mellanhufvndets längd ^Ib^'/' 



Medeltal. 



Osmerus. 



Salmo. 



47.8 



42.1 



96.5 



86.1 



11.7 



8.4 



79.2 



55.6 



8.4 



12.5 



23.2 



39.1 



34.8 



58.0 



9.3 



8.8 



28. s 



25.4 



41.9 



37.7 



25.1 



31.8 



37,7 



47.2 



Uti andra punkter åter visar sig, att norsar och laxar hafva gått Tavardera sin egen 

 väg uti utvecklingen, och att norsarne — uti vissa punkter i likhet med rödingarne — 

 i åtskilliga förhållanden intaga den längst framskridna platsen i utvecklingen. Fortsätta 



