16(5 



smitt: riksmuseets salmonider. 



vi neraligen att uppsöka de mest olika inedeltalen tur novsar och laxar, och jemföra vi 

 deras betydelse med de för laxarne ofvan angifna åldersförändringar, finna vi följande för- 

 hållanden mest anmärkningsvärda: 



Medeltal för 



Mellanhufvudets läugd i % af kroppslängden jfr ( 2) ofvan *2/a % 



Ryggfeiians bas ■> " » jfr (10) ofvan "/a % 



Bröstfenornas längd u » » jfr (12) ofvan P/a % 



Postahdomiuallängden » » » jfr (16) ofvan '/« '/' 



Analfenans höjd » » " jfr (18) ofvan ^/o % 



Stjertens minsta höjd » » » jfr (21) ofvan å/^, f. 



Mellersta stjertfenstrålarnes längd » " » jfr (22) ofvan ä/a '/« 



Öfverkäksbenens längd " " mellanhufvudets längd jfr (37) ofvan ... V62 °i^ 



bredd » " ■> » jfr (36) ofvan ... iji>^% 



1) » » i> öfverkäksbenens » jfr (43) ofvan ... ijh % 



Osmerus. 



Salvw. 



I.a.tarnes 

 åldersför- 

 ändringar'). 



Umbla. 



14.8 



8.0 



14.5 



22.8 



7,7 



5.1 



6.4 



62.8 



11.3 



18.0 



15.2 



. 12.1 



16.3 



19.9 



12.3 



8.8 



7.9 



58.1 



15.4 



26.7 



j. =- 8 



j. =^ 9 



j. -< 8 



j. =- 8 

 j. =- 8 



j. =- 8 



j. -=:: 8 

 j. ;^ 8 

 j. :=- s 





14.4 



14.9 

 20.9 



6.9 



59.4 



12.4 



21.0 



Söka vi förhållandet mellan de tre inom Osmerws-slägtet hittills urskiljda formerna, 

 skola vi finna, att Atlanter-områdets nors, eperlanus, visserligen uti några punkter tyd- 

 ligen visar sig hafva gått sin egen utvecklingsväg, och att den i sådana förhållanden 

 blifvit stående närmare den antagliga ursprungsforraen; men i de flesta hänseenden skola 

 vi se, att utvecklingen varit gemensam för alla tre formerna, och att den, som fått namnet 

 dentex, företräder ursprungsformens plats i nutiden. Härvid framträder ock en slående 

 öfverensstämmelse med förhållandet mellan de tre ofvannämnda rödingformerna S. alinmis, 

 S. stagnalis och S. salvelinus. Vi skola nemligen äfven här finna en bestämd naturlig kedja: 



O. dentex — O. sjnrinchus — O. eperlanus, 

 såsom uttryck för utvecklingens gång; och de afvikelser från denna, som förekomma, skola 

 äfven här låta förklara sig såsom uttryck för könsskillnadens inverkan på utvecklingen, 

 deri att den mest arktiska formen, — här spirinchus, bland rödingarne stagnalis — , af- 

 skiljt sig genom hon-karakterernas öfvervägande inflytande, medan eperlanus fått sin prägel 

 af han-karaktererna. 



Såsom genomgående karakterer, utan undantag, ställa sig enligt våra tabeller en- 

 dast följande: 



A: Antal gälräfstaggar på nedre delen af första gälbågen: 19 — 20; {Sph^ < 21) 

 » » på hela framsidan af denna gälbåge: 29; {Spb < 30) 



Analfenans höjd (längsta stråle) högst 7. G % af kroppslängden; {^l„ % -= 7.') 



Osmerus dentex 

 B: Antal gälräfstaggar på nedre delen af första gälbågen: 23 — 25; {Spb^ =- 22) 

 » » på hela framsidan af denna gälbäge: 33 — 37; {Si^b =- 32) 



a: Analfenans höjd (längsta stråle) högst 7.6 96 af kroppslängden; (^/a % -= 7.7) 



Osmerus spirinchus 

 b: Analfenans höjd (längsta stråle) minst 8.4 % af kroppslängden; (% % =- 8.3) 

 Osmerus eperlanus. 



^) j. = juvenes; s. = seniores. 



