KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 21. NIO 8. . 167 



Någon vexling i gäli-äfstaggarnes antal, efter ålder eller kön, framvisa ej tabellerna; 

 och i saknad af iakttagelser derom kunna vi ej bedöma den deraf hemtade karakterens 

 naturliga betydelse, så vida ej ett analogi-slut får hemtas från förhållandet hos laxarne, 

 hos hvilka vi sett, att detta antal ökas med åldern. Dentex, med det mindre antalet 

 gälräfstaggar skulle då företräda ungdoms-skedet af formseriens utveckling. 



Den andra af de båda anförda karaktererna är det enda konstanta uttrycket för 

 det allmännast gällande förhållandet, att eperlanus har de bredaste och högsta (längsta) 

 fenor. I detta hänseende står emellertid eperlanus närmast den antagliga ursprungsformen, 

 såsom visar sig vid studiet af åldersförändringarne. 



Innan vi börja detta studium, vill jag dock erinra om de jemförelsevis stora språng 

 i procenttalens af- eller tilltagande, som enligt, våra tabeller visa sig vid vissa kropps- 

 längder, af hvilka en blifvit utaf Bloch^) urskiljd såsom gräns för en varietet, då han 

 benämnde de större och äldre exemplaren Spirinchus. Detta språng inträder vid en kropps- 

 längd af omkring 200 millimeter, då vi se isynnerhet ögonens storlek starkt förminskad 

 i förhållande till både hufvudets och mellanhufvudets längd. Ett annat spräng, likaledes 

 skarpast uttryckt i ögonens relativa storlek, inträder dock dessförinnan, — åtminstone hos 

 eperlanus, den enda form vi uti detta hänseende kiuma — , vid omkring 150 mm:s kropps- 

 längd, då lifvet i hafvet eller de större insjöarne tyckes börja trycka sin prägel på nors- 

 formen. En tredje, i många hänseenden märkbar förändring i norsarnes utveckling synes 

 inträda vid en kroppslängd af omkring 260 — 270 mm., då man oftast förmärkesr en åter- 

 gång till likhet med ungdomsskedet, måhända snarast häntydande på ett öfverskridande 



o 



åf formernas naturligaste tillväxtgräns. 



För att vid de blifvande jemförelserna få exemplar af någorlunda lika ålder samman- 

 ställda, har jag derföre indelat vårt undersökningsmaterial i fj^ra åldrar, bestämda efter 

 ofvanstående olika kroppslängder och benämnda med användning af den gamla urskilj- 

 ningen mellan nors och slom. Den första åldern, nors-åldern, upptager N:r 4 — 7 i våra 

 tabeller, den andra, stornors-åldern, N:r 1 — 3 och 8 — 10, den tredje, slom-cUdern, N:r 

 11 — 14 och 18 — 32, den fjerde, storslom-åldern, N:r 15 — 17 och 33 — 34. För livar och 

 en af dessa åldrar anföras här under hvarje art medeltalen af de i tabellerna upptagna 

 procenttalen, och för slom-åldern, hvaraf i tabellerna ett någorlunda jemnstort antal af 

 hannar och honor äro upptagna, anföras medeltalen för de olika könen, medan af stornors- 

 och storslom-åldern endast honor funnits tillgänglige. De för hvarje art i dess helhet och 

 för slägtet Osmerus anförda medeltalen äro beräknade utan hänsyn till olika kön eller 

 ålder "). 



') Fische Deutschlands, pag. 182. 



Som bekant, hade redan Artedi anmärkt den af svenska allmänheten antagna skillnaden mellan den 

 mindre norsen och den större slomen, hvilken skillnad han dock kallar »frivola et nauci» (Descr. Spec, pag. 47). 



-) Procenttalen inom parenthes uti de följande tabellerna äro enstaka tal, utmärkande att endast ett 

 exemplar af arten uti den ifrågavarande åldern eller ifrågavarande kön förekommer i museets samlingar. Dessa 

 tal ega naturligtvis ej samma betydelse som medeltalen. 



