KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 21. N:0 8. 189 



Således: Den hos eperlanus, enligt (IX) ofvan, djupast utskurna stjertfenan (de mel- 

 lersta stjertfenstålarnes ringa längd) har här tydligen från och med de yngsta skedena 

 gifvit åt denna art de högsta medeltalen i den först och de lägsta i den sist anförda jem- 

 förelsen. Lika så förhåller sig spirinchus till dentex; och denna formkedja bibehåller sig 

 i alla åldersskeden men går i motsatt riktning mot åldersförändringarne, som bestämmas 

 af stjertens minsta höjd. Jfi- (VIII) ofvan. Äfven här har således utvecklingsriktningen 

 varit gemensam. Det största afståndet i formkedjan skiljer emellertid eperlanus från de 

 öfriga formerna, här liksom vid (V) ofvan, och är på samma sätt att förklara. 



I ofvanstående jemförelser och de på grund af dem framställda koroUarier hafva vi 

 funnit allt för måno-a öfverensstämmelser mellan formserien och åldersförändrino-arne för 

 att ej kunna trygga oss vid det resultat, att båda härflyta ur samma grund såsom uttryck 

 för gemensamt ursprung och gemensamt utvecklingssätt. Tydligast torde detta förhållande 

 vara uttryckt i undergällockens med stigande ålder och i formserien aftagande längd (se 

 jemförelsepunkten 29 ofvan) eller i ryggfenans afstånd från nosen (se jemförelsepunkten 6 

 ofvan), hvilket tilltager med åldern, liksom det stiger i formserien. 



Den konstanta artkarakter (^/„ % > 8.3), som åtskiljer eperlanus från de båda öfriga 

 norsarterna, beror på en afvikelse, som icke förekommer i ungdomen hos denna art och 

 derföre antagligen ej heller varit ursprunglig inom slägtet. 



]\Iellan dentex och spirinchus återstår ännu att finna någon konstant formskillnad 

 vid sidan af den ofvan anförda artkarakter, som hemtats från gälräfstaggarnes mindre 

 antal hos den förstnämnda; dock visa sig tydliga afvikelser i åldersförändringar och form, 

 som kunna anses utmärka densamma beträffande ryggfenans bas (jemförelsepunkten 7 

 ofvan), bröstfenornas längd (10 ofvan), analfenans bas (16 ofvan), fenfria stjertdelens 

 ryggkant (18 ofvan), mellersta stjertfenstrålarne (20 ofvan), underkäkens längd (27 ofvan), 

 öfverkäksbenens bredd (28 ofvan) och samma bens längd (33 ofvan). Differentieringen af 

 spirinchus frän dentex kan derföre måhända rättast betraktas såsom ännu pågående. 



LocMor (Mallotus). 



3Iellan norsar och loddor står, såsom bekant, Stillahafs-slägtet Thcdeichthys; och 

 något omedelbart samband med föregående kunna vi derföre ej hafva att söka för lod- 

 dorna. I många förhallanden visar sig dock en gemensam utvecklingsriktning för Mallotus 

 och Osmerus; och i dessa intager den förra sin naturliga plats närmare det antagliga 

 ursprungsförhållandet. Af Riksmusei samlingar finnas i våra tabeller upptagna och i en- 

 lighet med föregående uppmätta 23 exemplar, af hvilka två härstamma från Grönland och 

 synas i systematiskt hänseende tillräckligt vigtiga för att få behälla sitt särskilda namn, 

 det af Fabricius^) åt arten gifna namnet arcticus, medan de öfriga, för hvilka det äldre 



1) Fauna Grmnlandica, pag. 177. 



