KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 21. N:0 8. 213 



gående olikheter mot nämnda slägte endast i afseende på pannans bredd öfver ögonens 

 midt, underkäkens längd och öfverkäksbenens bredd — men icke ens vid dessa saknas 

 undantag. Hufvudets och mellanhufvudets längder skulle äfven hit kunnat räknas, om ej 

 Stenodus vid en kroppslängd, hvilken siklöjorna aldrig uppnå, sprungit långt öfver gi'än- 

 serna för det eljest vanliga och kommit in på området för siklöjornas föränderlighet. Lik- 

 väl tyckes det gälla ända till vid en kroppslängd af 630 mm. för Stenodus, att dess hufvud 

 är längre än 22 % och dess mellanhufvud längre än 16 % af kroppslängden, medan mot- 

 svarande mått hos siklöjorna äro betydligt, mindre, med undantag endast för några unga 

 exemplar af alhida från Lappland^). Sådant är äfven förhållandet för de öfriga nämnda 

 karaktererna, som eljest äro genomgående, att undantagen bland siklöjorna tillhöra ungdoms- 

 skeden, blott sällan qvarstå de ännu hos äldre individer^). Med denna anmärkning gäller, 

 att pannans interorbitalbredd är hos Stenodus mindre, hos siklöjorna större än 22 % af 

 hufvudets eller 32 % af mellanhufvudets längd ^), att underkäkens längd hos den först- 

 nämnde är större, hos de sistnämnda mindre än 52 % af hufvudets eller 72 % af mellan- 

 hufvudets längd, samt att öfverkäkens bredd hos Stenodus och Tugun (den sistnämnda 

 bland siklöjorna) är mindre än 19 % af underkäkens längd men hos alla öfriga siklöjor*) 

 större än 20 % af denna längd. Likaså är gälräfstaggarnes antal högst (24) hos Stenodus 

 i det äldsta utvecklingsskedet och hos alla siklöjor större (=- 24). Siklöjorna {Ärgyrosomus) 

 hafva då också antagligen utvecklat sig från former, som i dessa hänseenden, — de enda 

 skillnader, hvilka visat sig vara i öfvervägande grad konstanta — , vai'it öfverensstämmande 

 med Stenodus. 



Inom siklöjornas afdelning urskilja vi först en formgrupp, för hvilken den europeiska 

 Siklöjan, Ahtedis Coregonus, N:r 1 : C. edentulus, maxilla inferiore longiore, Linnés Core- 

 gonus albida, är den äldst och bäst kända typen. En blick på våra figurer, — Tafl. IV, 

 figg. 60 och 61 jemförda med nelma-Hgurerna: 57 och 58 — , är tillräcklig för att visa, 

 huru nära öfverensstämmande denna typ är med Stenodus. Den i det yttre lättast an- 

 märkta skillnaden ligger i de mindre ögonen men större postorbitalbenen hos den sistnämnda. 



I öfverensstämmelse med denna ^eZmö-likhet hos otZöii^a-gruppen står ock den karakter, 

 genom hvilken densamma mest genomgående skiljer sig från de öfriga arterna inom sik- 

 löjornas afdelning {Ärgyrosomus). Denna karakter ligger dei'i att interorbitalbredden hos 

 alhula-gvn\>\iQn i medeltal är den minsta inom' nämnda afdelning, då den nemligen med 

 endast få undantair i våra tabeller är mindre än 30 % af hufvudets länffd och nästan utan 

 undantag är mindre än öfverkäksbenens längd^). Äfven sistnämnda längd lemnar emellertid 

 en rätt betecknande karakter, då den hos ai6M?a-gi'uppen i medeltal är den största inom 

 ifrågavarande afdelning: — större än ^/g af hufvudets eller % af underkäkens längd. Slut- 

 ligen kunna vi såsom något för a?6MZa-gruppen utmärkande anföra — livad den dock har 



') Se N:r 44, 46 och 47 (med a -< 75 mm.) samt 54 — 56 (med a = 131 — 136 mm.) i tabellerna. 



-) Se t. ex., hvad underkäkens längd beträffar, N:r 60, 61, 84, 85 och 89 i tabellerna. 



^) I våra siktabeller endast med undantag af siklöjorna N:r 54 och 56. 



*) Endast med undantag af N:r 52 i siktabellerna. 



^) I jemförelse med ögats storlek visar sig ock interorbitalbredden mindre hos aZÄ!;Za-gruppen än hos de öfriga 

 ifrågavarande arterna (se Öfvers. Vet. Akad. Förh. 1882, N:r 8, pag. 35 och G:t Ksh. Exhib. London 1883, Spec. 

 Cat. Sweden, pag. 185) men gent emot tugun förlorar denna karakter sin användbarhet pä grund af tuguns jem- 

 förelsevis stora ögon. 



