244 



smitt: riksmuseets salmonider. 



gelikar 



i Venorn, hvilka snarast torde betraktas såsom forvuxna sikformer (se nedan). 

 Mera genomgående är visserligen den karakter, som erhålles genom en jemförelse mellan 

 postabdominallängden och analfenans bas, då den senare hos tugun är minst 60 % af den 

 förra; dock gifvas äfven här undantag såväl hos pelet, för dess långa analfenbas, som hos 

 vimba (N:r 25 och 32 i tabellerna) och hos ett yngel-exemplar (N:r 67 i tabellerna). 



Den hos tugun jemförelsevis korta nosen (jfr ^i/j %, hvars minimital hos denna art 

 enligt tabellerna är 20.8 och maximital 24.8) och stjertfenrotens sidolinie (jfr y^ja %, med 

 minimital = 12. o och maximital = 13. fl), likaledes ungdomsmärken, äro allt för variabla 

 för att lemna genomgående karakterer. Äfven det hos tugun ringa antalet sti^ålar i buk- 

 fenorna (9 — 10) återfinnes hos yngel-exemplar och några enstaka andra siklöjor i tabellerna. 



1 jemförelse med de hos tugun stoi'a ögonen är visserligen interorbitalbredden hos 

 denna art ej större, än att den ställer densamma vid sidan af a?6?</a-gruppen; men 

 att denna bredd icke förthy genom sin storlek utmärker tugun såsom långt framskriden i 

 siklöje-formens utveckling, visar sig vid dess jemförelse vare sig med hufvudets eller med 

 mellanhufvudets längd. Såsom ofvan är anmärkt, är denna bredd jemförelsevis minst hos 

 albula-gm^\)Q\\, inom hvilken densamma dock ökas både såsom åldersförändring och i 

 formseriens utveckling, ju närmare denna kommer intill omul. I medeltalen se vi nu, att 

 endast omul, tugun och pelet hafva procenttalen för interorbitalbreddens förhållande till 

 hufvudets längd (s'/é %) högre än 30 och för densammas förhållande till mellanhufvudets 

 längd (^/a, %) högre än 40. Tugun står i detta hänseende närmast vid sidan af de båda 

 ofvan anförda yngre åldersskedena hos omul. Utmärkande för tugun blifver emellertid 

 härigenom,' att dess interorbitalbredd alltid är större än undergällockens längd {g =- /) samt 

 i medeltal nästan lika stor som minsta kroppshöjden; och med de flesta exemplaren af 

 omul i våra tabeller samt med alla exemplaren af pelet har tugun det gemensamt, att 

 interorbitalbredden är större än öfverkäksbenens längd. 



På detta sätt sammanbindas tugun och pelet, medan den sistnämnda eljest står när- 

 mast den utvuxna omul. Skillnaden mellan dessa båda, att döma efter de i våra mått- 

 tabeller upptagna exemplar, uttrycker sig i följande genomgående karakterer: 



Omul. 



Pelet. 



Min. 



Max. 



Min. 



Max. 



20 



30 



30 



40 



35 



48 



59 



61 



13 



15 



16 



17 



8.0 



11.0 



14.3 



15.3 



57.1 



86.8 



104.6 



114.0 



6.7 



7.G 



8.4 



9.8 



35.7 



43.5 



45.7 



52.4 



47.4 



61.3 



64.0 



73.3 



11.1 



13.0 



14.3 



16.7 



Gälräfslaggarnes antal pä nedre delen al" första gälbågen Sp6,. 



" " •< hela framkanten ■> " " Spb. 



Antal strillar i analfenan A. 



Analfenans bas i % af kroppslängden "/a % 



» " '> " raellanhnfvudets längd _ "/dj "^ 



Minsta kroppshöjden i ',i at kroppslängden nja % 



'< " » '> hufvudets längd _ «/6 % 



•> " ■' " mellanhufvuflets längd "ib2% 



Bukfenornas längd » " kroppslängden s/a % 



Beträffande synonymien åt pelet måste jag åt framtida undersökningar 

 att afgöra, huruvida ej såväl de af Pallas^) anförda sibiriska Syrok {Salmo- 

 ') Zoogr. Boss. As., III, pag. 409 etc. 



öfverlemna 

 —Coregonus 



