KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 2i. N:0 8. 



249 



det ena exemplaret (N:r 200) från Berga-sjön har undantagsvis öfverkäksbenens längd så 

 liten, att denna karakter ej kunnat blifva genomgående i jemförelse med hufvudets eller 

 mellanhufvudets längd, hvaremot den framträder i jemförelsen med nosens höjd och öfver- 

 käksbenens bredd. 



Dessa skillnader återkomma emellertid hos våra svenska sikar ganska ofta i samma 

 sjö, och det är ingalunda ovanligt att fiskarebefolkningen på sitt sätt urskiljer två eller 

 flera sorters sik bland sin årliga fång-st. Så har Fiskeri-Intendenten R. Lundberg till 

 Riksmuseum öfverlemnat en samling af sik fi-än Storsjön i Jemtland, med den anmärkning 

 att befolkningen der skiljer dem i tvä sorter under benämningarne blåsik och fetsik {hotten- 

 sik enligt C. Nyström: Iakttagelser rörande faunan i Jemtlands vattendracj, Stockholm 

 1863, pag. 17). Taflan V visar afbildningar af två utaf dessa sikar, en bläsik, fig. 82, 

 med a och b, samt en fetsik, fig. 83, med a och b; och våra tabeller upptaga femton 

 exemplar, N;r 174 — 188, af dessa och andra sikar, från Storsjön, vid hvilkas granskning 

 det visar sig, att två former kunna urskiljas med följande genomgående skillnader dem 

 emellan. 



antal gälriifstaggar p?i endera kroppssidiins första gälbJige Sjib 



Nosens höjd i }l af hufvudets ISngd //(> % 



» " " " mellanhufradets längd //62 % 



» » I' i> nosens bredd //e ^ 



» " " " öfverkäksbenens längd f/n % 



Underkäkens längd i ;i af hnfvudets längd *7ii J» 



" " » » mellanhufvudets längd '''sj % 



Öfverkäksbenens ii « ■> underkäkens " ''/j- % 



N:r 174— ISO. 



N:r 181-188. 



Blåsik. 



Fetsik: 



Min. 



Max. 



Min. 



Max. 



34 



45 



20 



24 



8.0 



9.8 



11.1') 



12.3 



11.4 



13.2 



14.8^) 



16.7 



50.0 



62.5 



66.G') 



87.5 



27.3 



35.7 



40.0^) 



46.2 



44.0') 



47.1 



39.3'^) 



40.t>") 



59. 5«) 



62.9 



51.5») 



59.3 



60.0 



66.7 



68.4 •») 



73.0 



Dessa båda former lära urskiljas af fiskare dels efter färg och fetma, så som namnen 

 antyda, dels efter nosens form, på samma sätt som Gunther'^) indelat största delen af 

 de egentliga sikarne efter karaktererna: »Snout obliquely truncated, "with the nose pro- 

 truding»^') och »Snout vertically truncated»"). Hvad dessa karakterer betyda, upplyser 



') 



Ib /" 



= 10.3 — 10.6 hos de tvä yngsta fetsikanie, hvilkas kroppslängd är mindre än 83 mm. och hvilka 



ej liafva nägon motsvarighet i kroppslängd bland blåsikarne. 

 -) ■'.i/^fo = 13.7 — 14.2 lios de två yngsta fetsikarne. 

 ^) -^/ef' = 60.0 — 61.8 hos de tvcå yngsta fetsikarne. 

 *) ■''//; % = 33.3 — 36.9 hos de två yngsta fetsikarne. 

 ^) V* % = 43.5 hos ett enstaka exemplar bland blåsikarne. 

 *) Vi °/° = -iS.s — 46.9 hos de två yngsta fetsikarne. 

 ') V* % = 44.4 hos ett enstaka exemplar bland de äldre fetsikarne. 



) Vsa ^ = ^^-^ li°s ett enstaka exemplar bland blåsikarne. 



8 



") V^j % = 58.3 — 61.9 hos de två yngsta fetsikarne. 



■"') ''/k% = 62.5 — 66.7 hos de tre yngsta fetsikarne. 



") Brit. Mus. Cat. Fish., part. VI,' pag. 173. 



1-) Jfr. fetsiken, fig. 83. 



13) Jfr. bläsiken, fig. 82. 



K. Vet. Akad. Hand.. Bd 21. N:o S. 



32 



