!2(i2 smitt: riksmuseets salmonider. 



liinu-fl .större melliuihufvvidet (''^/ä % — 76.5 till 78. :i), hvilket i första ruinraet Ijeror af 

 uiRlergällockens mindre lilngxl (Vtj % = 36.0 till 37.fi; hos aspen =^ 37.7 till 41. o). ^linsta 

 kroppshöjdeii ;ir ock i allmänhet mindre än hos aspen, hvilket tydligast gifver sig till- 

 käinui vid. jemförelsen med mellersta stjertfenstrålarnes längd, hvilken hos denna form är 

 mer;i än 80 (^= 82. i till 84.2) procent af nämnda höjd, medan densamma hos aspen är 

 mindre än 73 (= 62.1 till 72. i) procent deraf. Alla dessa karakterer äro emellertid, säsora 

 vi längre fram skola se, af den beskaffenhet, att de väl kunna vara ungdomskarakterer 

 till föregående form. 



WiDEGREN har antagligen afsett denna form med benämningen Grå Sillack^) och 

 identifierat den, under frågetecken, med den af honom uppställda arten Coregonus megalops. 

 Ocksä se vi, att densamma har jemförelsevis betydligt större ögon än aspen {"Ib % = 21.3 

 till 23.9, hos aspen ^ 17.i till 19.4; Vi. % =- 27.8 till 30.5, hos aspen = 23.2 till 26.o; 

 ^jh % -= 19.1 till 22.7, hos aspen = 14.',) till 17.3; 'Vi, % = 25.0 till 29. ii, hos aspen == 20.o 

 till 23. i); men denna karakter är en af de vanligaste märkena för ungdomsskeden. 



De båda öfriga sik-formerna från Pite-området, af Widegeen urskiljda (1. c.) under 

 benämningarne Coregonus fera och Cor. lavaretus, tillhöra den manocentra afdelningen af 

 sikarne: — antalet gälräfstaggar på första gälbågen är hos dem högst 28. Det hufvud- 

 sakligaste kännetecknet för dessa båda former ligger dessutom i deras jemförelsevis korta 

 käkar: — öfverkäksbenens längd är mindre än 2872 (— 24.0 till 28.2) procent af hufvudets 

 längd, medan den hos de föregående formerna från denna lokal blott hos ett enstaka 

 exemplar (N:r 135 i tabellerna) underskrider detta procenttal; oeh underkäkens Itingd är 

 mindre än '4372 (— S^-' till 43.2) procent af hufvudets längd • — (ett enstaka undantag 

 från denna karakter, N:r 133 i tabellerna förekommer likaledes hos aspen) — eller mindre 

 än 89 (= 77.1 till 88.6) procent af midtelhufvudets längd (6^ i tabellerna) medan under- 

 käkens längd hos de båda förea-ående formerna är minst lika med eller större än 90 

 procent af sistnämnda längd. Detta samband mellan reduktionen af gälräfstaggar nes antal 

 och käkarnes längd är oss allt från början af våra undersökningar om sikformerna kändt 

 såsom ett utmärkande drag för den grupp, som på andra ställen kallas /efsiÅ. Visserligen 

 låta äfven här två former urskilia sig efter oälräfstaofoarnes antal; men liksom i fråo-a om 

 aspen och den gråa sillacken (se ofvan) förefaller det äfven här troligast, att den ena 

 formen blott är ett ungdomsskede af den andra: de genomgående skillnaderna äro nemligen 

 enligt våra tabeller endast följande: 



') »förekommer i Hornafvan och leker derstädes 3 å 4 veckor efter Jul. Blifver icke öfver 10 tum 

 läng.» Och i samma Handlingar etc, II (Aftrj'ck ur Handl. rör. Lc.ndthr., 25:te delen) pag. 15 säger han: 

 . . . »Dessa lameller» (gälräfstaggar) »äro hos en art, till exempel storsiken (Coregonus fera, Jur.) endast 25 till 

 antalet, samt omkring 2 å 3 millimeter långa;" hos andra arter (C. megalops med flera) äro de 40 till antalet 

 samt flera millimeter långa. Den sistnämnda arten uppnår icke öfver en half alns längd, hvaremot den förra 

 når ända till 8 skalp, i vigt. 



