KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLING AK. BAND 21. N:0 8. 273 



med sikynglet fi-än Enare träsk: - — N:r 397 — 401 i våra naått-tabeller ^). Likaså är huf- 

 vudet hos muksun särdeles långt, 20 till 22 procent af kroppslängden; och detta ökar 

 antagiigheten, att vi äfven här träffat en förvuxen form, med återslag mot ungdoms- 

 skedena, hvilket ock skulle kunna förklara, att de åldersförändringar i afseende på huf- 

 vudets och mellanhufvudets längd, hvilka gifva sig tillkänna hos de i våra tabeller upp- 

 tagna exemplar af muksun, N:r 126 till och med 132, gå i motsatt riktning mot den 

 eljest gällande regeln: — de äldsta hafva här äfven relativt större hufvud än de yngre. 

 Såsom ett sådant återslag kan äfven den hos muksun särdeles långa och vid basen fjäll- 

 betäckta flottfenan förklaras. En sådan, om ej fullt så lång, återfinnes äfven hos Cor. 

 oxyrhynclius i Venern (jfi* lig. 67 å Tafl. W). För öfrigt utmärker sig muksun (se fig. 

 65 a, å Tafl. IV) genom ett stort supplementarben på öfverkäksbenen och dessas bakåt från 

 midten afsmalnande form; men vexlingarne häruti äro hos sikarne ganska stoi-a och mycket 

 ofta olika på den ena kroppssidan mot pä den andra (jfr fig. 66, a och c, å Tafl. IV); och 

 en särdeles öfverensstämmande form med den hos muksun visar det arkangelska lavnret- 

 exemplaret N:r 410 i våra tabeller, återgifvet i figuren 93 å Taflan VI. 



Något skäl synes således ej föreligga att från /ai'a?Y<-gruppen utesluta muksun, 

 ehuru den är en af denna grupps mest utmärkta former och måhända gifver oss den 

 bästa föreställning om en forntida, starkare utveckling af bläsikstypen. För att utmärka 

 detta har jag i den schematiska framställningen ^) förenat densamma med maxillaris (+ oxy- 

 rhynclius) och låtit dem gemensamt börja raden af ZaiJare^-formernas uppställning på ge- 

 netisk grund, muksun såsom ett måhända normalt fortlefvande minne af typens äldsta ut- 

 seende, maxillaris troligen snarare såsom ett abnormt uppträdande återslag dithän. 



Svårligen lär man ock kunna undgå den åsigten, att den Sibiriska Tsc]w\ Core- 

 (jonus nasus^), är en omedelbar fortsättning af lavaret-iovraernas utvecklingskedja. Det 

 egendomliga i dess utseende (se fig. 101 å Taflan Yl), den trubbigt uppsvällda nosen, 

 har redan antj^dts hos polcur, och dess mest utmärkande karakter, de korta öfverkäks- 

 benen*), antydes likaså hos polcur brachymystax. Till dessa redan ofvan anmärkta för- 

 hållanden kommer emellertid en annan g-enomgäende karakter, nemlis^en den hos Tschir 

 särdeles stora postabdominallängden, större än 29 procent af kroppslängden, i hvilket hän- 

 seende Tschir står ensam bland alla egentliga sikar och blott hos Pelet bland siklöjorna 

 undantagsvis har sin jemlike. Med Pelet öfverensstämmer också Tschir, eller till och med 

 öfverträffar den denne, i stjertfenrotens höjd, hvilken visserligen i förhållande till kropps- 

 längden är mindre än hos Pelet men i förhållande till hufvudets eller till mellanhufvudets 

 längd är betydligt större. Det sistnämnda beror naturligen, deraf att hufvudets och mel- 

 lanhufvudets längder här, i slutet af de egentliga sikarnes utvecklingsserie, nått höjd- 

 punkten af sin gradvis tilltagande relativa förminskning. 



') Den för muksun, maxillaris och oxyrhynclius gemensamt gällande karakteren : — öfverkäksbenens längd 

 större än 30 procent af hufvudets längd, — har sin närmaste motsvarighet hos de nämnda Enare-sikarne, hvilkas 

 medeltal för detta förhållande är 29.3 procent. 



-) Öfvers. Yet. Akad. Förh. 1882, N:r 8, pag. 37; Great Int. Fish. Exhib. London 1883, Spec. Cat, 

 Sweden, pag. 188. 



^) Pallas: Russ. Reise, III, pag. 705. Id. (S. nasutus) Zoogr. Ross. As. III, pag. 401. 



*) Jfr Öfvers. Vet. Akad. Förh. 1882, N:r 8. pag. 39; Great Intern. Fish. Exhib. London 1883, Spec. 

 Cat. Sweden, pag. 192. 



K. Vet. Akad. Handl. Bd 21. K:o 8. 35 



