KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 21. N:0 8. 277 



hafva den större än 40 men mindre än 50 och brachymystax jemte nastis hafva den 

 större än 50 procent af öfverkäksbenens längd. 



Uti förhållandet mellan öfverkäksbenens bredd och underkäkens längd {'/k) göra båda 

 faktorerna sig känbara: — stigningen går äfven här mot nasus, beroende af underkäkens 

 relativa förkortning under formseriens utveckling; men maxillaris är särskildt utmärkt 

 genom sina breda öfverkäksben och inställer sig derföre uti detta förhållande vid sidan 

 af nasus. Så blifver ock följden, att i förhållandet mellan öfverkäksbenens bredd och 

 mellanhufvudets längd {'/bX uti hvilket procenttalen likaledes stiga allt från bolmeniensis 

 till höger i tabellen )not nasus, maximitalet dock befinner sig hos maxillaris, hvilken i 

 detta hänseende, liksom muksun, får sin förklarino; o-enom åldersförändring-arne. 



Afven i förhållandet mellan postabdominallängden och ryggfenans afstånd från nosen 

 går stigningen, — med ojemnheter beroende af åldersskillnaderna — , från venster till 

 höger i tabellen; men nasus har här sin ytterliga motsats i maxillaris, med dennes åter- 

 slag mot ungdomskaraktererna, medan muksun i sina stora exemplar följt åldersför- 

 ändringarne och på grund af dessa kommit högt i formserien. 



Dessa medeltal visa ock att nosens höjd och längd i allmänhet följa hvarandra: — 

 en högre nos (större / i tabellen) följer vanligen med en längre nos (större e^ i tabellen) — ; 

 men i ytterligheterna skiljas de åt: — nasus och hrachyinystax få sin nos relativt 

 förkortad, hos muksun deremot o-älla åldersförändrino-arne i enlio-het med de öfrie^a for- 

 mernas lag. 



Slutligen se vi här, i medeltalen, att bolmeniensis och nilssonii utmärka sig från 

 alla de öfriga genom förhållandet mellan nosens höjd och bredd (^/e), liksom maxillaris 

 och muksun utmärka sig genom den i jemförelse med öfverkäksbenens längd smala interor- 

 bitalbredden {g -< h i tabellerna) och derigenom att hufvudets så väl som mellanhufvudets 

 längd, i trots af eljest gällande åldersförändringar, äro hos dessa båda former störst. 



Sä skilja sig ock brachymystax och 7iasus gemensamt från de öfriga formerna, deri 

 att mellanhufvudets längd är i medeltal mindre än 73 procent af hufvudets längd och att 

 underkäkens längd i medeltal är mindre än 51 procent af mellanhufvudets längd; och i 

 sällskap med polcur stå de nämnda två formerna i motsats till de öfriga, deri att interor- 

 bitalbredden är större än 43 procent af mellanhufvudets längd. 



Huru allt detta står i samband med åldersförändringarne, skola vi snart erfara. 

 Men om nu ock ofvanstående jemförelsetabell af medeltalen lemnar tillräckliga bevis för 

 formsei'iens utveckling i den riktning jag ofvan sökt framställa, visar den ock, att här, så 

 som så ofta, möta de båda ytterligheterna hvarandra. Så är ryggfenans afstånd från nosen 

 å ena sidan hos muksun, å andra sidan hos brachymystax och nasus i medeltal mindre än 

 42 procent af kroppslängden, och nosens bredd är hos muksun och maxillaris å ena sidan af 

 tabellen samt hos nasus å den andra större än 17 procent af hufvudets eller 24 procent 

 af mellanhufvudets längd. I dessa punkter beror sammanstötningen af ytterligheterna i 

 formserien antagligen af ofvannämnda återslag mot ungdomskaraktererna. 



Det återstår oss nu att i åldersförändringarne och könsskillnaderna söka en förklaring 

 af formutvecklingens riktning hos de egentliga sikarne, liksom vi ofvan funnit en sådan 

 hos föregående slägten och former. För detta ändamål har jag här, i likhet med vårt 

 förfarande vid undersökningen af siklöjorna, uti tre åldersgrupper indelat de olika könen 



