o 



KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAK. BAND. 21. N:0 8. 285 



Härmed är vår uppgift löst, så till vida som det synes mig af ofvanstående otve- 

 tydigt framgå, att alla de särskilda sikformerna genom genetiskt samband äro förenade 

 med hvarandra. Hurudant detta samband varit och är i detalj, kan visserligen ännu i 

 många fall vara en öppen fråga; men utvecklingens grunddrag tyckes med temligen god 

 säkerhet kunna framställas ur våra föregående resultat. Ursprungsformen för de egentliga 

 sikarne synes nemligen hafva varit en lägnosad (tapinorhynch) form med omkring tretti 

 gälräfstaggar på första gälbågen och med nosspetsen föga eller icke framskjutande framom 

 underkäksspetsen men med en tendens, — måhända ursprungligen såsom karakter för 

 könsmognad — , att få nosspetsen förhöjd och förlängd. Från denna ursprungsform, 

 hvilken således antagligen närmast liknat Bolmeniensis, synes utvecklingen hafva fortgått 

 i två riktningar, i den ena genom Nilssonii-iy\>Q\\ till Aspius och Muksun, i den andra 

 genom Wartmanni-typen till Lavaretus och Tschir. Måhända såsom arf från de mera 

 ursprungliga siklöjorna, eller ock, måhända, af sanuna iiniui okända orsak som hos dem, 

 har samtidioft utvecklat sig- en skillnad i •»•älräfstaojifarnes antal, hvilken hos de i ut- 

 vecklingen längst framskridna fetsikarne ledt till en återgång mot det ännu ursprungligare 

 förhållandet hos Stenodus. 



Pä dessa grunder och under hänvisning till den föregående utredningen af siklöjornas 

 former vilja vi söka att med karakterer uti följande schema beteckna de oss bekanta sik- 

 löje- och sikformerna. 



Coregomis: 



I. Apex mandibulix! ante apicem rostri porrigitur vel illi fere tequalis est. Apex rostri 



depressus, laininis anterioribus ossiiun intermaxillarium antrorsum proclivibus sustentus, 



altitudinem praebet maximain partem flui latitudinis sua3 baud requantem (//« % -= 39). 



A. Basis pinna? analis longitudine maximam partem i^^ longitudinis corporis hand 



aequat ("/„ % < 14) et altitudo minima partis caudalis, qua3 maximam partem x§u 



longitudinis illius vel 1V0 longitudinis capitis nunquam aequat, minimam partera 



tU liujus basis sui)erat ("/„ % -= 8; "/é % -= 45; "/, % > 47). 



1. Altitudo oculorum (diameter perpendicularis) minimam partem tV» latitudinis 

 frontis interocularis superat (fjg % >- 71), haic vero latitudo maximam partem 

 ttPo longitudinis capitis a3quat (^ '4 % -= 30) et vulgo minor est longitudine ossis 

 maxillaris {g -= A), quaj vulgo partem tertiam longitudinis capitis vel partes 

 duas tertias longitudinis capitis intermedii superat ('''i % =- 33; ''jb^ % =- 66). 

 Coregonus albula. 



a. Distantia pinnan dorsalis a rostro minimam partem j% longitudinis corporis 

 superat ('"/a % =- '42). Longitudo partis postabdominalis maximam partem 

 ToV distantia^ illius iequat ('/m % < 62). 



«. Numerus spinarum branchialium primi arcus 40 superat {Spb =- 40). 

 Altitudo minima partis caudalis maximam partem jVd longitudinis basis 

 pinnaa analis a?quat ("/t, % ^ 71). 



an. Longitudo capitis minimam partem yVri longitudinis corporis superat 

 i^/a % =- 19). Longitudo capitis intermedii minimam partem -['(?[, 

 longitudinis ejusdem superat (Va ^ ^ 14) .... Cor. albula. 



