KONGL. ÖV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 18. N:0 4. 7 



lemnat så många och upplysande bidrag till utredande af den högre nordens nu varande 

 och forntida naturförhållanden, framhåller likaledes många öfvertygande bevis derpå, 

 att den skandinaviska norden före ankorasten af dess nu varande fauna varit utsatt för 

 enahanda naturförhållanden som t. ex. Spetsbergen i våra dagar, samt att de fossila 

 lager, som i Bohuslän, Vermland och Dalsland finnas öfver vattenytan, tillhöra ett så 

 kallt haf, att dess motsvarighet »masta sökas norr om Labrador och sannolikast vid 

 någon del af Grönlands vestkust. Ty sjelfva Finnmarkens fauna innehåller långt syd- 

 ligare elementer, än denna numera hos oss utdöda». I sin framställning om den ark- 

 tiska regionens tidigare längre utsträckning anför bemälde forskare, att det ej ensamt 

 var professor Loven, som fann, att en ishafsfauna lefvat vid vestra Europas kuster 

 samt att Forbes, obekant med Lovens undersökningar, samma år (1846), som Loven 

 skref sin afhandling om skandinaviska molluskernas geografiska utbredning ^), publi- 

 cerat ett arbete, deri Forbes kommer till det resultat, att Storbritanniens flora och 

 fauna under den erratiska perioden lefvat under ett långt kallare klimat, än det nu 

 varande. Att ett utprägladt arktiskt klimat under förgångna tider äfven varit rådande 

 i Norge, finner man af professorerna Särs och Kjerulf's beskrifningar öfver enahanda 

 skalbankar. Af flera skäl får jag, så vidt det beträffar Norges och äfven andra nor- 

 diska trakters naturförhållanden under förgångna tider hänvisa till Forsög till en T/ieori 

 om Invandringen of Norges Flora under vexlande regnfulde og torre Tider af A. Blytt 

 i Nyt Magazin for N aturvidenshaherne, 21:de Binds 4:de Hefte, Christiania 1876. Etats- 

 rådet Steenstrup's vid den naturhistoriska föreningens möte i Köpenhamn i början af år 

 1876 meddelade redogörelse för nåora undersökninoar rörande lerbildningarne i det 

 nordliga Jylland (Vendsyssel), ådagalägger, att äfven vid Danmarks kuster fordom lefvat 

 sådana skaldjur, hvilka man nu för tiden först anträffar, då man kommer upp till 

 kusterna af Grönland, Island, Spetsbergen och Hvita hafvet. Af Steenstrups meddelan- 

 den synes det antagligt, att äfven hvalrossen fordom vistats vid det mellersta Europas 

 nordliga kuster. Efter benfynd känner man dessutom, att åtskilliga andra högnordiska 

 däggdjur förr lefvat i mellersta Europa. Man har för öfrigt öfvertygande bevis derpå, 

 att icke allenast i något nordligare trakter af mellersta Europa ett betydligt kallare 

 klimat under förflutna tider varit rådande, utan att detta äfven varit fallet i långt syd- 

 ligare delar. Genomläser man en af d:r Nathorst i Öfvers. af Kongl. Vet. Ak. Förh. 

 1873 publicerad afhandling Om den arktiska vegetationens utbredning öfver Europa norr 

 0'm Alperna under istiden, kan man t. ex. inhemta kännedom derom, att undersökningen 

 af Kolbermoor pä sydbayerska låglandet visat, det Betala nana, som numera är in- 

 skränkt till topparne af några af Bayerns högsta berg, fordom, liksom nu hos oss, 

 bildade den väsendtliga vegetationen på torfmossens yta — samt att Salix polaris, som 

 numera ej finnes på Alperna, utan är inskränkt till polarregioneii, under förgångna 

 tider vuxit i kanton Zlirich på låglandet mellan Bodensee och Ztiricher See. Dylika 

 fakta tala väl till förmån för den inom vetenskapen såsom jag förmodar nu temmeligen 

 allmänt hyllade åsigten, att i samma mån, som ismassorna, hvilkas djuplek eller tjock- 



') I en not på samma sida (s. 73) fäster Torell läsarens uppmärksamhet dcrpä, att professor Loven 

 likväl redan sju år tidigare vid naturforskaremötet i Göteborg framstält sin åsigt om de fossila skalbaiikarnas 

 arktiska natur. 



