8 F. W. MÄKLIN, COLEOPTEUA FRÅN ISHAFSÖAR 



lek man upptaxerat till flera hundra fot, förskingrades och nedsniulto i den europeiska 

 norden, och medeltemperaturen småningom steg, förflyttade sig de organiska artformer, 

 som hittills varit utspridda öfver låglandet i dessa sydligare trakter och under sålunda 

 förändrade naturförhållanden icke gingo sin undergång till mötes, antingen till högre 

 här belägna bergstrakter, Pyrenéerna, Alperna o. s. v. eller högre upp emot norden. 

 Geologerne synas hafva skäl för det antagande, att Skandinavien i tiden stått i direkt 

 sammanhang med mellersta Europa och England likaledes med den europeiska konti- 

 nenten. Den tanken, att Skottland öfver Orkney och Shetlands öar fordom stått i nära 

 eller omedelbart sammanhang med Island borde af flere skäl icke kunna anses orimlig. 



Det är endast på grund af och i öfverensstämmelse med dessa anförda antagan- 

 den man på ett trovärdigt sätt kan förklara åtskilliga nu kända förhållanden beträffande 

 enskilda arters kända geografiska utbredning. Jag skall här framhålla ett par nog be- 

 tecknande exempel. Af den af expeditionen från Renö, omkring tre mil norr om 

 Tromsö, medförda Barynotus Schönherri (Dalm.) Zett., deraf jag i framlidne d:r Haag- 

 RuTHENBERGS Samling i Frankfurt am M. sett äfven ett exemplar från Pyrenéerna, har 

 af d:r Reuter blifvit anträffad på Shetlands öar. Att denna art äfven förekommer på 

 Island är förut bekant. Jag vill äfven omnämna, att den af Gyllenhal först från 

 Nordkap i Finmarken beskrifna Hoinalium laivigatum, hvilken likaledes förekommer på 

 Island samt derifrån af d:r Kraatz blifvit beskrifven under namn af Horn. fucicola, af 

 d:r Reuter äfvenledes blifvit medförd från Shetlands öar. Man måste väl förutsätta, 

 att förenämnde arter under en tid äfven varit utbredda i flera delar af mellersta 

 Europa, der de numera under långa tider varit utgångna. På samma sätt kan och bör 

 man väl tänka sig, att de arter, som nu endast anträffas i Lappland och derföre anses 

 såsom egentligen lappska, och af hvilka numera endast svaga spår anträffas här och 

 der i sydligare delar af Skandinavien och Finland på sådana ställen, der lokala natur- 

 förhållanden gynnat deras fortkomst ända till våra dagar, under förgångna tider vid 

 någon tidpunkt t. o. m. haft sin egentliga vistelseort i dessa sydligare delar af sist- 

 nämnda länder, några af dessa arter måhända ännu i senare tider t. o. m. i de nord- 

 ligare delarne af mellersta Europa, der t. ex. Pelophila horealis först helt nyligen torde 

 hafva utgått. 



Man har antagit, att åtminstone en del af Nordsjön fordom har legat torr. Deraf 

 synes likväl den slutsatsen icke kunna dragas, att t. ex. Barynotus Schönherri, icke 

 heller en större eller mindre del af Norges terrestra fauna i allmänhet, hvarken under 

 länge sedan förgångna eller under proportionsvis sednare tider på denna väg kunnat 

 inkomma från vestra sidan, och antagligen icke heller direkte från den södra. Ty 

 Blytt, som utan tvifvel närmare känner alla de förhållanden, som beträffa Norge, säger i 

 ofvan citerade arbete uttryckligen: »Man har icke påvisat, att Norge har varit landfast 

 med detta antagna Nordsjöland» samt anför likaledes, att »längs Norges sydkust går en 

 ränna med djupt vatten». 



Genomögnar man Siebke's Enumeratio insectorum Norvegicortim, fasc. II, Christiania 

 1875, synes det vara nog påtagligt, att Norge emottagit sin nuvarande Coleoioter-iixwna. 

 i allmänhet endast från sydost och öster öfver den öfriga delen af Skandinavien. 

 En af SrARRE Schneider i Tromsö Museums Aarshefter II, 1879 publicerad afhandling 



