KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 18. N:u 7. 5 



cator arenarius Bate och Kröyera arenaria Bate, samt sökte påvisa, att snarlikriande 

 spär finnas inom bergkalken. Ei'kännande det vigtiga och intressanta i Hancocks ex- 

 periment och medgifvande skarpsinnigheten i hans kritik öfver den förmodade orga- 

 niska naturen hos de fossila spåren, kan man dock ä andra sidan ej förneka, att hans 

 förklaring genom det väl långt drifna försöket att erhålla analogier till blott de begge 

 nämnda djurens spår lider af en viss ensidighet. Han har i alla fall äran af att vara 

 en af de förste, som på det enda rätta sättet — medelst direkta experiment — sökt 

 finna lösningen af frågan. 1862 redogjorde Dawson för sina iakttagelser öfver de spär, 

 som åstadkommas af Limulus, hvilka han jemför med de kambriska Protichnites, samt 

 nämner i förbigående en iakttagelse öfver spåren af en Melolontha. Samma är be- 

 skrifver Rupert Jones några dels tunnellika, dels rännformiga spår, som han iakttagit 

 i regnvattenspölar på Isle of Wight. Så vidt jag vet hafva sedermera inga dylika ex- 

 periment eller jemförelser blifvit utförda förr än jag år 1873 sökte påvisa, att Eo- 

 phyton äfven vore ett spår, fastän af växter, hvarjemte jag samtidigt beskref huru 

 Chondrites-\\\ia grenade spår kunde bildas af maskar. Något förut hade Dawson på 

 grund af studier öfver Eophyton samt öfver vissa Chondrites- och Buthotrephis-Vik& 

 former kommit till ungefär samma slutsats angående deras verkliga natur. 



Det relativt goda resultat, som erhållits af iakttagelserna öfver de spår, hvilka 

 bildats på stranden vid Alnarp, der faunan dock är 3'tterligt fattig på arter, hade allt 

 sedan hos mig stadfästat den öfvertygelsen, att fortsatta försök på en mera gynsam 

 lokal ändtligen skulle till deras rätta plats förvisa föremål sådana som Cruziana, Cros- 

 sojjodia, Haiiania, Chondrites och många andra, och jag ansåg mig derför böra sluta 

 min ofvan citerade uppsats med Lindströms ord: »det vore af välgörande inflytande 

 på paleontologien om direkta undersökningar i denna riktning anställdes öfver de lef- 

 vande hafsdjuren». 



De förhoppningar jag på samma gång hyste att sjelf blifva i tillfälle att utföra dylika 

 undersökningar blefvo dock först på grund af min anställning vid Sveriges Geologiska 

 Undersökning svikna. Då jag år 1879 skulle utföra en vetenskaplig resa till Englands 

 östra kust, hoppades jag ånyo att få tillfälle till undersökningar af ifrågavarande slag, 

 men då detta ej heller denna gång blef möjligt, ansåg jag mig böra offentligen upp- 

 mana herrar zoologer att taga fatt på ämnet '). 



Helt oväntadt fick jag emellertid sjelf tillfälle dertill. På våren 1880 nödgades 

 jag att på grund af helsoskäl tillbringa ett par månader i Skåne, och jag begagnade 

 då tillfället att ånyo studera Eophyton och andra spår på stranden vid Ålnarp. Men 

 derjemte anställde jag äfven direkta experiment med några djur. Under resan till 

 Skåne föll mig nemligen den tanken in, att om djuren tillätos vandra på med vatten 

 utrörd bränd gips, innan denna ännu stelnat, skulle man måhända ej blott erhålla tyd- 

 liga spår, utan äfven fä dessa i den stelnade gipsen bevarade. Detta lyckades äfven 

 så till vida som jag på detta sätt erhöll några spår af maskar jemte vackra Eophyton 

 och märkliga spår af vattendroppar. Några aftryck af på stranden uppkastade me- 

 dusor, hvilka visade en märkvärdig öfverensstämmelse med vissa former från Lugnas, 



') A. G. Nathorst, Bei-ättclse om en till England år 1879 utförd vetenskaplig resa. Öfvers. af Vet. Akad. 

 Förli. 1880 N:o 5, pag. 34. 



