KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 18. N:0 7. 7 



Ej nöjd med att sålunda inskränkas till experiment med några få krustaceer, lät 

 jag med bottenskrapan från 12 — 15 fots djup upphemta fint bottenmudder och hällde 

 detsamma med dervid erhållna djur i flere kärl af olika djup. Genom skakning af 

 kärlen blef slammets yta jemn, så att de derpå uppkomna spåren framträdde mycket 

 tydligt. Det var i sanning förvånande att iakttaga den mångfald af spår, som redan 

 efter några timmars förlopp hade bildats på den förut glatta och jemna ytan. Stjern- 

 formiga spår af araphiuror, rännformiga spår af maskar och musslor, än raka, än slin- 

 grande i mer och mindre invecklade öglor, och framför allt de egendomliga greniga 

 alglika spåren af Glycera och Goniada gåfvo nu åt densamma ett helt annat utseende. 

 För att ej spårens mängd skulle bli allt för stor och deras konturer derigenom ut- 

 plånas, visade det sig nödvändigt att bortplocka en mängd af amphiurorna och de 

 större musslorna, såsom Nucula etc. Men dessa försök ådagalade dervid det särdeles 

 beaktansvärda förhållandet, att hela den med lerslam betäckta hafsbottnen, på hvil- 

 ken ett dylikt djurlif är rådande, måste vara helt och hållet upptagen af olika slags 

 spår. Man kan således vänta sig dylika i stor mängd i vissa lager, der de förekomma 

 fossila. Detta är verkligen äfven fallet. Spårens förekomst på detta djup är också 

 derför beaktansvärd, emedan de här, dit den vanliga böljrörelsen ej når, hafva mycket 

 stor utsikt att blifva bevarade. 



Jag försökte till en början att erhålla spåren bibehållna i leran genom att lång- 

 samt låta denna torka, men dessa försök misslyckades totalt, emedan leran vid tork- 

 ningen sprack sönder, hvarvid sprickorna gerna följde spåren. Såsom en sista utväg 

 försöktes då, att på den ännu våta leran taga aftryck med gips, hvilket mot för- 

 modan lyckades särdeles väl. Sedan metoden en gång var funnen visade den sig myc- 

 ket enkel. Enligt den hittils vunna erfarenheten tagas aftrycken bäst på det sätt, att 

 det eller de spår, af hvilka afgjutning önskas erhållas, omslutas med en 1 — 2 tum bred 

 i-emsa af böjlig papp, hvilken på kant tryckes ned i slammet, hvarefter fogarne väl till- 

 smetas med leran. I denna form hälles derefter den i sött vatten utrörda gipsen, hvar- 

 vid naturligtvis iakttages, att den ej slås omedelbart på spåret, hvilket då kunde lida 

 fara att utplånas, utan gjutes densamma lämpligast på pappremsans inre sida. När 

 gipsen hårdnat, lossnar den lätt från lerans yta om denna är fin — hvarvid stundom 

 till och med tvenne aftryck kunna tagas af samma spår — , vanligen fastnar dock slam- 

 met på gipsplattans undre sida, och det bortskaffas bäst genom att först behandlas 

 med sprutflaska ocli derefter med pensel och vatten, hvarvid man naturligtvis bör vara 

 lätt på handen, så att ej spårens struktur utplånas. Gipsplattorna torka.s sedan i luften. 



Utom de djur, hvilka erhållas på samma gång som bottenslammet, kan man na- 

 turligtvis äfven låta andra spatsera på lei^an och taga aftryck af deras spår. Stundom 

 finner man att okända vagabonder — insekter af ett eller annat slag — der gjort på- 

 helsningar om natten, såsom af deras qvarlemnade spår synes. 



Sedan jag lemnat Kristineberg, tillbragte jag några dagar på Aldersbäck nära 

 Vestervik och fortsatte då experimenten med några af Östersjöns djur. Men derjemte 

 lyckades jag att här erhålla aftryck af några land- och sötvattensdjurs spår, af hvilka 

 i synnerhet ett på ett önskligt sätt kompletterar de olika former, som af de marina 

 djuren erhållits. Spåren observerades i trädgården och ute på en lerig åker efter några 



