22 A. G. NATHORST. OM SI^ÅR AF NÅGRA EVERTEBRERADE DJUR. 



mässighet voro rådande kunde man se bubblorna på några sekunder utföra sina många 

 famnar långa banor. Det var en intressant anblick! De massor af skum, som drifvas 

 af vinden åt samma håll, gåfvo upphof till helt olika och oregelbundna spår.» 



Till detta intressanta meddelande skall ias' endast ioga den anmärkningen, att 

 såvidt jag nu erinrar mig, var stranden, der jag iakttog detta slags spår, icke sluttande 

 utan jemn, hvarför dylika under gynsamma förhållanden måhända äfven på en jemn 

 strand kunna tänkas uppkomma. 



Allmänna anmärkningar öfyer de ntförda experimenten. 



I det föregående har jag endast framställt sjelfva fakta, afhållande mig från alla 

 slutsatser, men det torde nu vara på sin plats att framhålla några dylika af mera all- 

 mänt slag, hvilka af de hittils utförda experimenten kunna dragas. Erinrande om 

 spåren af Crangon, Idothea, Gamviarus, Asteracanthion m. fl. samt de af Emmons be- 

 skrifna insektspåren, är det sålunda först och främst faktiskt, att samma djur under 

 olika förhållanden kan frambringa olika slags spår. Denna olikhet kan dels bero på 

 djuret sjelft — om det går, simmar eller gräfver ned sig — dels äfven på bottnens 

 beskaffenhet — dess större eller mindre grad af hårdhet. Vidare händer det äfven. 

 att olika slags djur kunna frambringa mycket liknande spår, t. ex. de mer eller mindre 

 breda rännformiga spåren med en köl eller fåra i midten; sådana åstadkommas bland 

 andra af Crangon, Palaemon, Sidcator arenarius, Littorina, Limnaea och t. o. m. Astera- 

 canthion. Det är sålunda ofta omöjligt att afgöra, af hvad slags djur ett dylikt spår 

 är bildadt. Slutligen är det ej heller möjligt att alltid bestämma, om ett spår är bil- 

 dadt af ett djur lefvande i salt eller sött vatten, hvilket inses af jemförelse mellan 

 isopodspåi"en och insektspåren samt spåren af maskar m. m. Det är sålunda tydligt 

 att man måste iakttaga mycken försigtighet vid afgörandet af hvad för slags spår man 

 har framför sig. 



A andra sidan kan icke nekas, att ett hänförande af spåren till vissa typer under 

 åtskilliga fall är möjligt. Spåren af Limulus, Crangon och Corophium äro visserligen i fråga 

 om dem, som uppkommit af de gående djuren vidt skilda, under det att analogien mellan 

 de spår af dessa djur, som uppstått då de simmat nära bottnen, är ganska stor. De 

 visa nemligen en midtelfåra eller -köl med derifrån åt ömse sidor rigtade regelbundna 

 intryck, och det är sannolikt, att spår af andra nära bottnen simmande krustaceer skola 

 visa sig tillhöra en med dessa mer och mindre öfverensstämmande typ. När mask- 

 spåren visa någon skulptur består denna i de flesta fall af från sidorna rätvinkligt ut- 

 stående raka eller något bågformigt böjda utskott, fastän visserligen afvikande former 

 icke saknas. Man har förut velat förneka möjligheten af att maskar skulle kunna gifva 

 upphof af spår med något slags skulptur »da die Abdriicke dieser Organe (Branchien- 

 blätter, Parapodien, Stiitzborsten) sich bei der Progression inimer vieder verwischt 

 haben wurden»'). Fakta visa emellertid, att detta ej blott är möjligt, utan äfven van- 



') ScHiMPER i ScHiMPER-ZiTTELS Handbucli dev Palaeontologie II, 1. pag. 49. 



