24 A. G. NATHORST. OM SPÅR AF NÅGRA EVERTEBRERADE DJUR. 



vexlande sammandrogs och uttänjdes. Det är naturligtvis intet som hindrar, att ett 

 djur på liknande sätt kan åstadkomma ett ledadt spår inuti slammet, och blefve detta 

 sedan igenfyldt, skulle den senare inkomna massan visa sig som en solid ledad cylinder. 



Professor Lindström har för länge sedan framhållit det oriktiga i den åsigt, som 

 i allmänhet vill anse närvaron af spår bevisa, att aflagringen skett i närheten af någon 

 strand. Han påpekade nemligen, att spåren hafva mycket större utsigt att blifva be- 

 varade, när de bildas på så stort djup, att de äro skyddade för böljrörelsen, och den 

 stora mängd spår som erhölls på leran vid Kristineberg visar, att spår i riklig mängd 

 på sådant djup verkligen uppkomma. Man kan dessutom numera säkert veta, att de 

 äfven förekomma på de allra största djup, emedan »the majorit}' of deep-sea animals 

 live by eating the mud at the bottom»^). Och just i aflagringar från stora djup, hvilka 

 på grund af vattnets kolsyrehalt ej äro väl egnade att bevara organiska lemningar, 

 torde spåren vara det enda tecken, genom hvilket man kan erhålla kunskap om orga- 

 nismernas forna tillvaro. Och det är derjemte naturligt, att i synnerhet i de aflag- 

 ringar, der andra organismer äro sällsynta eller saknas, t. ex. i skiffern vid Wurzbach, 

 sandstenen vid Lugnas, skola också spåren blifva mest uppmärksammade. 



Det torde måhända här vara på sin plats att på förhand bemöta några invänd- 

 ningar, hvilka möjligen skulle kunna göras angående dessa undersökningars tillämplig- 

 het på förhållandena i naturen. Man skulle kanske nemligen kunna mena. att icke så 

 gynsamma omständigheter för spårens bevarande der äro för handen, som vid deras 

 uppkomst i gips. Härvid kan man erinra derom, att såvida ett visst slags finhet hos 

 sedimentet vore nödvändigt för uppkomsten af liknande spår, så måste äfven detta i 

 marina aflagringar förefinnas, enär dessa visa en öfvergång från strandens grus och 

 grofva sand till allt finare sand, från denna till lera och bottenslam så fint, att det 

 äfven under hög förstoring visar sig såsom ytterst små punktlika korn. I denna serie 

 förefinnes således material af en mängd olika finhetsgrader, hvarför sagde invändning 

 sålunda ej kan tillmätas någon betydelse. Att spår med fin struktur kunna uppkomma 

 i lerslam visas af det upphemtade bottenmuddret från Kristineberg och af de af Em- 

 MONS och mig ute i naturen iakttagna spåren af insekter och deras larver. Grenade 

 maskspår samt växtspår å strandens sand äro af mig beskrifna från Alnarp, jag har 

 dessutom sett andra å kusten af Yorkshire. Dr G. Eisen har sändt mig teckningar af 

 små isopod- eller amphipodspår från kusten af Californien, hvilka ehuru bildade i sand 

 visade tydlig struktur. Torell och Duns hafva iakttagit vacker struktur hos Littorinas 

 spår i sand. Äfven i denna jordart kunna således spår med skulptur bildas. Ar åter 

 en viss konsistens hos materialet nödigt för att spårens struktur skulle kunna bibe- 

 hållas, så torde det vara nog att framålla den stora mängd öfvergängar frän lerblandad 

 sand och sandig lera till ren sand och lera, som allestädes förefinnas, för att man skall 

 inse, att ej heller här de nödvändiga förutsättningarne för spårens uppkomst saknas. 

 Hvad slutligen möjligheten af spårens bevarande angår, behöfves endast erinras oin de 

 många spår af saurier och fogiar, för att nu ej tala om regndroppar, som från olika 

 formationer äro kända, för att denna möjlighet a priori skall kunna inses. Men en 



') J. MuRRAY, The structur and origin of coral reefs and islauds. Natnre vol. 22, N:o 563, 12 Aug. 1880, p. 351. 



