26 A. G. NATHORST. OM SPÅR AF NÅGRA EVERTEBRERADE DJUR. 



Palaeochorda och andra af samma slag, t. o. m. Spirophyton cauda-f/alli och Taonurus. 

 Men det torde nu vara på tiden att man lösgör sig från detta föreställningssätt, att 

 man ej af yttre likhet låter förleda sig att sluta till identitet eller likartad byggnad, 

 ty den väg, på hvilken man härvid slagit in, är ej mindre falsk än om man skulle 

 vilja påstå, att en ritning föreställande ett blad äfven måste vara aftryck af ett 

 sådant eller att denna ritning i sitt inre äfven måste visa bladets struktur. I stället 

 för att först taga hänsyn till förekonistsättet och först sedan detta visat, att föremålen 

 varit verkliga aftryck, söka finna motsvarighet bland organiska former, har man utan 

 vidare ignorerat det förra och derför ofta offrat både tid, arbete och kostnad för att 

 beskrifva föremål och söka inordna dem i de organiska rikena, der ett aktgifvande på 

 de omständigheter, under hvilka de förekomrao, redan på förhand kunnat säga, att de 

 måste tolkas på helt annat sätt. Och då zoopaleontologen hvarken velat eller kunnat 

 föra dem till djurriket, har han — allt jemt förbiseende förekomstsättet — beskrifvit 

 dem såsom växter och dervid gifvit fytopaleontologen en skänk af temligen tvifvelaktigt 

 värde. »It has been the habit» — säger Hall, Paleontology of New York vol. II, 

 p. 18 — - to refer to vegetable origin all those fossil bodies of the older strata, which 

 have, in their general aspect, their habit or mode of growth, some similarity to plants; 

 and in which no organic structure can be detected beyond sometimes the external 

 markings.» Detta skrefs år 1852, och sedan dess har antalet af dylika föremål i hög 

 grad ökats. Tyvärr hafva åtskilliga fytopaleontologer ej försmått den sålunda erbjudna 

 skänken, de hafva ej blott mottagit detta aftall från kamratens bord, utan sjelfva ytter- 

 ligare skrapat till sig de smulor de kunnat öfverkomma. Till och med så tydliga spår 

 som de af Owen beskrifna Proticlinites samt Logans Climactichnites hafva ej gått fria 

 från försöken att indraga dem inom växtriket. Herr E. J. Chapman tillkommer den 

 minst sagdt tvifvelaktiga äran att hafva gjort detta försök, och naturligtvis är det 

 alger, som åter fått gälla för deras närmaste förvandter. De intryck, som Owen hänfört 

 till djurets fötter, och hvilka Dawson anser tala för en organisation, lik den hos Lwiulus, 

 betraktar Chapman som »group^ of spores or sori (sic!) along the sides of the fronds». 

 Med undantag för de spår, hvilka Salter hänför till IJymenocaris m. fl. samt några 

 från bergkalken i England, hvilka hänförts till crustaceer eller mollusker, är det nästan 

 blott de af Miller nyligen beskrifna spåren från silurlagren vid Cincinnati, hvilka 

 man, så vidt jag vet, ej sökt inrangera bland växterna — åtminstone ej ännu. Hän- 

 visande till slutet af denna afhandling, der jag sökt sammanställa den mig tillgängliga 

 litteraturen öfver de olika slags fossila spår af evertebrerade djur, hvilka äro beskrifna, 

 öfvergår jag nu till ett försök att påvisa den sannolika naturen af en stor mängd fos- 

 sila alger. Jag skall dervid gå i den ordning, som de af Schimper upptagas i Schimper- 

 Zittels Handbuch der Palaeontologie, och får på samma gång tillfälle att redogöra för 

 de olika åsigter, som öfver dessa föremål gjort sig gällande. 



Grupp 1. Conferviteae Schimper. 



Utom verkliga confervaceer, hvilka på sina ställen förefinnas i tertiärformationens 

 travertiner och yngre kalktuffer, hafva äfven under namnet Confervites upptagits tråd- 



