32 A. G. NATHORST. OM SPÅR AF NÅGRA EVERTEBRERADE DJUR. 



Cruziana d'Orb. föres äfven af Schimper till Diplochordeae ; såsom synonyma upp- 

 tagas Bilobites Dekay och Fraena Rouault, under det att llJiysopliyciis Hall föres till 

 en särskild grupp. Då denna senare likvisst påtagligen är identisk med eller ytterst 

 närstående Cruziana, torde det vara lämpligast att behandla båda på samma ställe 

 längre fram. 



Grupp 4. Arthrophyceae Schimper. 



Alla till denna grupy förda s. k. alger är o spär af djur! 



Representanterna af denna grupp förekomma på skiktens undre sida eller bilda 

 de cylindrar inuti dem, sakna hvarje spår af organisk substans eller något från den 

 omgifvande stenmassan skiljaktigt ämne, måste således vara på mekanisk väg uppkomna 

 bildningar. 



Det mest bekanta slägtet är Arthrophycus Hall eller Harlania Göpp. (af hvilka 

 namn det senare enligt Römer har prioritet ^) från den öfversiluriska Medinasandstenen 

 i staten New York. Föremålet förekommer på skiktytorna såsom 5 — 8 millim. breda, 

 stundom böjda och slingrande, ytterst regelbundet ledade stängellika bildningar, med eller 

 utan en svag fåra i midten. Dessa spår förete en så stor likhet med de ledade spåren 

 af dipterlarven (taf. 11, fig. 1, bild 26), att de sannolikt äro att anse såsom uppkomna 

 på analogt sätt. Schimper anger förekomsten af en mindre art A. siluricus Sch. i de 

 undre silurlagren på Sardinien. Slägtet har i allmänhet hänförts till algerna, och fastän 

 Dawson uttalat tvifvelsmål deröfver, är det först F. Römer, som med bestämdhet på- 

 pekat, att förekomstsättet bevisar dess oorganiska natur. 



Snarliknande Arthrophycus är Taenidium Hr från Juran och Flysch i Schweiz, 

 endast dimensionerna äro mindre. De sakna äfven, med undantag af ett litet och 

 otydligt fragment, hvilket säges hafva ett tunnt kolöfverdrag, all organisk substans 

 och förekomma mest såsom aftryck, men hafva enligt Heers förmenande bildat ihåliga 

 cylindrar. Tänker man sig ett spår liknande dipterlarvens inuti lerraassan, skulle man 

 erhålla en med Taenidium öfverensstämmande bildning. Schimper har på en art af 

 detta slägte iakttagit gyttringar af små korn rundt om utsvällningarne, hvilka väl äro 

 de utfyllda intrycken af djurets borst. 



Liknande spår äro beskrifna från bergkalken i England af Hancock och Tåte. 

 De äro dock mera radbandslika, en half tum i diameter. Det af Hancock beskrifna 

 exemplaret var mer än 8 fot långt, ehuru ej fullständigt, det var ställvis oledadt, cy- 

 lindriskt. Tåtes var 3 fot långt. Den förre vill jemföra spåret med tunnelen af Sid- 

 cator arenarius, hvilket dock ej kan anses lyckadt, under det att Tåte beskrifver före- 

 målet såsom en mask, Eione moniliformis n. g. et sp., en mening, som ej behöfver 

 vederläggas. Snarast äro väl dessa spår att anse för bildade på samma sätt som dipter- 

 larvernas och väl sannolikt af en mask. 



^) Andra delen af Paleont. of New Tork lär nemligen utgifvits först mot slutet af 1853. 



