34 A. G. NATHORST. OM SPÅR AF NÅGRA EVERTEBRERADE DJUR. 



dragen konvex (d. v. s. på skiktens undre sida) och en horizontelt utbredd förekomraa, 

 öfvergående i hvaraudra. Han är mest benägen att anse föremålen för spår, slutande 

 sig till Dawsons mening, men finner på samma gång några svårigheter att obetingadt 

 antaga denna. Arten upptages samma år af Torell under samma namn. 1878 visar 

 MoRiÉRE, att de fransyska »pas de boeufs» äro de intryck å skiktytorna, af hvilka af- 

 gjutningarne å öfverliggande skikt äro kända såsom Cruziana, och hänför föremålen i 

 enlighet med Schimpers och Saportas mening till algerna. 1879 upptagas de såsom 

 sådana äfven af Schimper, nnder det att Römer år 1880 påpekar, att de på grund af 

 förekomstsättet ej kunna vara aftryck af organismer, utan måste vara bildade på rent 

 mekanisk väg. 



Några former af Cruziana, såsom t. ex. de af Salter beskrifna, erinra ganska 

 mycket om spåren af Idothea, dock visa de några mindre väsentliga afvikelser, hän- 

 tydande på att fötterna varit fastade närmare kroppens midtellinie. Liknande samma 

 spår äro äfven de stora Cruziana furcifera d'Orb. och rugosa d'Orb. från Bagnoles, af 

 hvilka professor Lundgren visat mig präktiga exemplar i Lunds museum. Dessa äro 

 högst på midten och sänka sig så småningom åt främre och bakre änden. De kunna 

 tolkas såsom spår af någon krustacé, med fotställning liknande Idotheas, och äro på- 

 tagligen blott spår, djupare än vanligt, samt föga lika de vid Lugnas och i Amerika 

 förekommande korta eller hopdragna formerna. Dessa, liksom de på samma ställen 

 uppträdande långdragna formerna, afvika från de nyss nämnde och erinra mera om 

 Rhysophycus derigenom, att intrycken (ribborna) äro mera vinkelrätt ställda, hvarjemte 

 de hos de långdragna från Lugnas ej nå midtellinien, utan äro skilda genom ett fält, 

 som antingen är plant eller upptaget af oregelbundna intryck. Gipsafgjutningar af 

 den utbredda formen visa, med undantag af intryckens mera tvärställda rigtning, ganska 

 stor analogi med isopodspåren, hvarför de väl kunna antagas vara uppkomna af ett 

 djur med något så när likartad ställning af fötterna. Den hopdragna formen, hvilken 

 på grund af de öfvergångar som förelinnas till den förra faktiskt är en af djuret 

 gräfd håla, vare sig för skydd, i likhet med hvad som sker hos flere lefvande kru- 

 staceer, eller för äggläggning, visar stundom, såsom vid Lugnas, en egendomlig rigt- 

 ning hos intrycken, enär de både vid främre och bakre ändan intaga i förhållande till 

 föremålens midt relativt samma ställning. Men denna oregelbundenhet är ej att fästa 

 sig vid, då dessa hålor ej kunna anses såsom i någon högre grad gifvande föreställ- 

 ning om djurets form, och lika litet kunna intrycken vare sig till antal eller form 

 anses motsvara någon del af djuret. De äro ju nemligen endast de intryck, som vid 

 gräfningen uppkommit af fötternas rörelser, och det är visst icke gifvet att djuret 

 dervid hela tiden stått på samma ställe. Några intryck kunna sålunda vara efter de 

 rörelser, vid hvilka hålan fördjupats, andra efter dem vid hvilka sanden kastats ut. 

 På grund af att ribborna stundom saknas på midten skulle man äfven kunna tro att 

 djuret här vändt sig. För öfrigt finnas krustaceer hos hvilka fötternas rigtning, såsom 

 hos Hippa, är ganska afvikande från den vanliga. Jag har för flere år sedan anställt 

 experiment med Apas, men utan nämnvärdt resultat. Kunde dessa luider numera vun- 

 nen erfarenhet förnyas, är det måhända ej omöjligt, att de skulle gifva större mot- 

 svarighet till dessa former än som för närvarande med något annat djur kan påvisas. 



