KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 18. N:0 7. 37 



några organismer. Egendomlig måste älven frånvaron af organisk substans förefalla, 

 emedan arter af detta slägte ofta förekomma i oerhörd mängd, såsom t. ex. Spiro- 

 phyton cauda-galli i Amerikas »cauda-galli grit» och Cancellophycus liasinus i Schweiz, 

 der enligt Schimper på ett ställe vid Mende (Lozére) finnes ett skiktkomplex af 40 

 meters mägtighet, »durch welches diese Alge hindurchgeht und jedes einzelne Lager 

 mit ihren Abdriicken bedeckt». Och dock intet spår af organisk substans! 



Någon full motsvarighet till dessa märkliga former har jag visserligen ännu 

 icke iakttagit, men några observationer, som jag gjort, låta dock ana huru några af 

 dem kunnat bildas. I min uppsats om några förmodade växtfossilier omnämnes bland 

 annat, att då en flik af en växt, såsom t. ex. af Zostera, »fastnat i den torra sanden 

 och påverkas af vinden, så uppkommer en med eller utan koncentriska ränder för- 

 sedd cirkelsektor». Men när en växt fastnat i sanden på hafsbottnen nära stranden 

 och, påverkad af böljrörelse eller strömningar i vattnet, på samma sätt tvingas att 

 ändra läge, uppkommer en, vanligen oregelbunden, sektor, med åt samma håll båg- 

 formigt böjda radie rande och oregelbundna intryck. Med denna form, hvilken å 

 anfördt ställe afbildats å tafl. 15, fig. 3, jemförde jag då ^'^Eophytonf palmatuw Ni- 

 CHOLSON, den kan äfven jemföras med Alectorurus cincinnaticus Schimp. (Handbuch der 

 Palaeontologie fig. 43, pag. 55) och kan på samma gång sägas motsvara en cirkelsektor 

 af Spirophyton cauda-galli. Men det är dock påtagligt, att denna sistnämnde ej kan 

 vara af en så tillfällig natur som det nämnda växtspåret, och man måste derför an- 

 taga, att den har ett djur att tacka för sin tillvaro. Det ofvan (pag. 19) beskrifna 

 spåret af daggmask ger en god ledning vid frågan, huru ett Spiroj^hyton-SivtSLdt spår 

 skulle kunna uppstå. Hade masken utsträckt kroppen från en håla och flyttat sig på 

 beskrifvet sätt ett fullständigt hvarf omkring, så skulle en fullkomlig, plan Spiropliyton 

 hafva bildats. Några former af denna grupp, såsom den äfven vid Lugnas förekom- 

 mande Spiropliyton velum samt den af Schimper (1. c. pag. 57, fig. 44) afbildade Can- 

 cellophycus scoparius Thioll. sp. öfverensstämma redan mycket med ofvannämnde dagg- 

 maskspår. Man kunde sålunda blifva böjd att antaga, att Spirophyton bildats af en ur 

 sin håla utsträckt mask, hvilken kring denna beskrifvit kretsformiga rörelser. Men de 

 spiralformigt genom stenmassan uppstigande formerna låta sig ej på detta sätt för- 

 klara. Lemnande dessa tills vidare utan afseende, kunde man äfven i fråga sätta, huru- 

 vida ej några af de öfriga af dessa bildningar uppkommit af ett i slammet nedgräfdt 

 djurs roterande tentakler. Geinitz omnämner, att grenarne hos Lophoctenium comosum 

 stundom tyckas utstråla från en masklik kropp i midten och ifrågasätter derför, huru- 

 vida denna art ej skulle kunna jemföras med en Sahella eller annan rörmask, hvilket 

 han dock ej anser sannolikt, på grund deraf, att tentaklerna hos rörmaskarne antingen 

 sitta i tvenne knippen eller, såsom hos Sahella, i en spiral, under det att intetdera 

 vore fallet med Lophoctenium. Om man i stället tolkade denna såsom spår af en Sa- 

 hellas tentakler, blefve oregelbundenheterna lätt förklarliga. Men denna tolkning kan 

 ej tillämpas på de ända till 70 centimeter i diameter mätande mesozoiska formerna, 

 hvilka derföre torde hafva ett annat ursprung. Några experiment, som jag anställt 

 öfver roterande strömningars i vattnet inflytande på det deraf betäckta slammet, låta 

 emellertid förmoda, att dessa former) uppkommit af ett djur, som lefvat på bottnen 



