40 A. G. NATHORST. OM SPÅR AF NÅGRA EVERTEBRERADE DJUR. 



blifVit påvisadt, att detta är vegetabiliskt kol. Man har neraligen exempel pä att före- 

 mål, hvilka uppgifvits ega ett kolöfverdrag, i sjelfva verket varit af animaliskt ur- 

 sprung. Originalen till den hithörande Fucoides antiquus, hvilka förefinnas i paleon- 

 tologiska Riksmuseum, ådagalägga, att ej heller denna art är någon växt. De före- 

 komma i brungul skiffer från Lille Lycke i Vestergötland i öfre skifferlagret ^) och äro 

 här visserligen svarta, hvarför de skenbart hafva utseende af att vara förkolade, men 

 denna mörka nyans är icke vegetabiliskt kol, och växten förekommer icke utbredd 

 mellan skiktytorna, såsom verkliga fossila växter, utan går ofta midt genom dem, ej 

 heller är begränsningen mot omgifvande stenmassa så skarp som hos verkliga växt- 

 aftryck. Afgörande äro andra exemplar från Warvinge kalkbrott, der föremålen före- 

 komma i röd kalk och ej heller här i ett bestämdt plan samt endast genom en mör- 

 kare röd skiftning afvika från den omgifvande bergarten. Varieteten gracilior från Da- 

 larne i svart skiffer framstår åter genom sin ljusa färg. Af detta är det tydligt att 

 Fucoides antiquus icke kan vara något växtaftryck, utan att densamma är ett grenadt 

 spår, troligen af någon mask. Utom Hall och Göppert hafva äfven Eichwald, Ludwig 

 och Geinitz beskrifvit flere palaeochondriter (devoniska), hvilka allesammans torde 

 vara raaskspår. De äro nemligen dels mycket oregelbundna, dels sakna de organisk 

 substans. Detsamma gäller om Nicholsons och Binneys förmodade alger från Skid- 

 dawslate i England. 



Lika tvifvelaktiga äro Mesochondriteae, af hvilka flertalet sakna organisk substans 

 och ofta, såsom Chondrites bollensis, bestå af smala, cylindriska, busklikt grenade stänglar 

 af en ljusare substans än den omgifvande bergarten, hvilken de i alla rigtningar genom- 

 draga. Såsom raaskspår anser jag sålunda alla af Saporta beskrifna Chondrites från 

 Frankrikes juralager och följaktligen såsom helt tillfälliga och utan betydelse de upp- 

 svallningar af grenarne, hvilka Saporta anser för sporothecier. 



Hos Chondrites flabellarius Sap. äro grenarne i spetsen handlikt vidgade, hvilket 

 torde hafva uppkommit på analogt sätt med de vidgade grenspetsarne af Ampliiuras spår 

 (taf. 5, fig. 1). Lika tvifvelaktiga torde äfvenledes en stor mängd af de af Heer be- 

 skrifna jui*a-chondriterna från Schweiz, tillhörande slägtena Chondrites^ Aulacophycus 

 och Nrdliporites kunna anses, enär flertalet saknar organisk substans. Såsom Schimper 

 anmärker äro chondriterna från lias utmärkta genom sina små dimensioner, »die Laub- 

 segmente derselben sind kaum V2 — V4 ^^n^- dick, und die Höhe der ganzen Pflanze 

 scheint nicht mehr als 2 — 3 cm. betragen zu haben». Neochondriteae uppträda med 

 former lika föregående, om ock några hafva ansenligare dimensioner. De äro hufvud- 

 sakligen kända frän Flyschbildningarne (eocen) i Schweiz, från hvilka Heer beskrifvit 

 en stor mängd arter. De förekomma ofta i ljusgrå skiffer, och de svarta aftrycken 

 framstå särdeles vackert på den rena gi-åa grundmassan. Jag har sett en stor mängd 

 af dem i Zurich och var till en början öfvertygad, att de voro verkliga växter, men 

 då jag sedermera nogare studerade andra i Miinchen befintliga exemplar, mötte jag 

 förhållanden, som väl voro egnade att uppväcka tvifvelsraål. Den fina Chond7'ites intri- 

 catus Sternb. t. ex., hvars grenar äro nästan trådlika, ligger ej utbredd blott i ett 



•) Det är siiluiida af förbiseende som deuua art af Torell upptagits bland de kambriska försteniiigarne. 



