42 A. G. NATHORST. OM SPÅR AF NÅGRA EVERTEBRERADE DJUR. 



förda föremålen, såsom Oldhamia, Spiroijhyton cauda-galli, Taonurus liasinus, Phymato- 

 derma liasinum, Chondritefi hollensis och alla Flysch»algerna» uppträda med stora massor 

 — uppfyllande hela klippor — och under sådana förhållanden, att öm de varit växter, 

 måste de äfven, generation efter generation, hafva lefvat och dött på det ställe, der 

 de ännu förekomma, men att de då skulle hafva utvecklat ett yppigt lif ej blott på fin 

 sand, utan i det finaste lerslam, så torde man vara berättigad att anse detta förekomst- 

 sätt såsom väl egnadt att väcka tvifvelsmål, huruvida dessa föremål, oaktadt sin stora 

 likhet med alger och sin, åtminstone skenbart, kolartade substans, dock verkligen kunna 

 härröra af sådana O- Tänkte man sig dem såsom spår af maskar blefve deremot 

 dessa omständigheter ej blott förklarliga, utan helt naturliga. Dessa bankar hafva hyst 

 ett rikt djurlif, och de förmodade algernas förgrening genom bergarten beror derpå att 

 raaskarne krupit genom slammet i flere rigtningar, ej blott på dess yta. Den mörka, 

 kolsubstans liknande massan — ty det är ej alltid ett blott öfverdrag — finge då an- 

 tagas såsom uppkommen vare sig af genom slem hopkittadt slam eller af maskens ex- 

 krementer. 



Såsom talande mot dessa föremåls natur af växter och för den antydda tolk- 

 ningen kunde vidare tillfogas, att de förekomma tillsammans med obestridliga spår. 

 Derjemte hafva de med de förmodade paleozoiska och mesozoiska chondriter, hvilka 

 på grund af förekomstsättet bevisligen äro spår, en så stor öfverensstämmelse, att man 

 ej kan förundra sig öfver, att Ettingshausen hänfört flere chondriter från olika for- 

 mationer till samma art. Det är särskildt en omständighet, som vid studium af chon- 

 driterna trängt sig på mig och hvilken är anmärkningsvärd nog, det förhållandet nera- 

 ligen, att »stammen» (om man får använda ett sådant uttryck) nästan utan undantag 

 är af samma tjocklek som grenarne. Detta är helt naturligt om man anser föremålen 

 för spår, enär såväl 'stammen» som »grenarne» då äro ett mått på djurets tvärdiameter, 

 men det vore egendomligt om ej centralpartiet hos en så pass stor växt som Clion- 

 drites affinis Hr skulle behöft vara förtjockadt för att kunna uppbära de långa jemn- 

 breda grenarne. Ser man derjemte på den omständigheten, att dessa så kallade »alger» 

 blott äro inskränkta till vissa af de marina aflagringarne, blir deras natur ytterligare 

 tvifvelaktig. Vore algerna öfver hufvud tajjet egnade att i större mängd förekomma 

 fossila, hvarför äro de då i de olika marina aflagringarne icke mera allmänna? Hvarför 



') Setlau Professor Zittel godlietsfullt sändt mig de ofvan omnämnde exemplaren i Miinchens museum, hafva 

 mina tvifvelsmål öfver neocliondritenia än ytterligare ökats. Den stora Chondrites ajjinis t. ex. genom- 

 drager bergarten i alla rigtningar ooli ligger icke utplattad mellan skikten säsom en växt i fin skiflVig 

 bergart i allmänhet plägar göra. Den är vidare skenbart förkolad eller rättare svart, men redan för knif- 

 spetsen visar sig strecket Ijusgrått, ja nästan hvitt, och undersökningar under mikroskopet, hvilka godhets- 

 fullt utförts af Dr Törnebohm, ådagalägga äfven, att denna skenbara förkolade massa består af fint slam, 

 utan att ens spår af organisk struktur är märkbar. Redan af streckets beskaffenhet kau man sålunda veta, 

 att bitumenhalten ej är så stor som hos de vanliga graptolitskififrarne eller ännu mindre alnnskifiern. Detta 

 föranledde mig att anställa liknande experiment med ett i min ego befintligt exemplar af Chondrites Tar- 

 gionii Stkrnb. frän Appcnzell, hvilkct jag på grund af dess kolsvarta färg ansåg som silkert förkoladt, 

 men äfven här blef strecket hvitt. Att detta ej kom sig deraf att rispan gått genom föremålet insågs der- 

 igenom, att äfven rispor genom svarta tvärsnitt gåfvo elt liknande streck. Den svarta färgen, så lik kol 

 den än är, torde sålunda vara något helt annat, och dä föremålen antagligen äro maskspår, härrör den väl 

 snarast af maskens slem. Dessa iakttagelser ådagalägga emellertid, att uppgifterna om en »Kohlenrinde» 

 hos flere s k. alger böra mottagas med stor försigtighet. 25 April 1881. 



