44 A. G. NATHORST. OM SPÅR AF NÅGRA EVERTEBRERADE DJUR. 



tolkades äfven dessa senare af Heeu säsom maskspär, men han har sedermera pa grund 

 af ett exemplar, visande en egendomlig förgrening, frångått denna åsigt, under antagande 

 att föremålen vore alger. Den egendomliga förgreningen, hvilken är svår att beskrifva, 

 förklaras emellertid mycket lätt, om man antager, att djuret krupit än med hiifvudet 

 än med bakkroppen före. Såvida Granularia repanda SArORTA öfverhufvud taget har 

 någon organism att tacka för sin tillvaro och ej är eu dendrit, skulle äfven denna 

 kunna anses för något spår bildadt på analogt sätt med Synaptas. Afven alla de af 

 Miller år 1874 och, jemte Dyer, 1878 beskrifna »algerna» från »Cincinnati group» toi'de 

 antingen vara spår af djur eller på annat sätt uppkomna rent mekaniska föremål. Af 

 samma slag som de flesta chondriterna är sålunda Biitothrej^Ms ramulosus Miller (1874), 

 af rent oorganiskt ursprung (vattendroppar, eller vattenströmmar?) Blastophycus och 

 Trichophycus, ett Synapta- eller Nycliia-Wkt spår är Rusophycus asper, under det att Li- 

 crophycus flabellum torde vara spår af antingen någon mask eller kanske ophiurid; 

 Wallcottia erinrar om spåren af Coropldum ^). Möjligen utfyllda grenade maskrör är 

 Dactyiophycus; Heliophycus skulle kunna vara aftryck af någon medusa; Dystactopliycus 

 är väl otvifvelaktigt en rent oorganisk bildning, Chloephycus, af hvilken jag sett exem- 

 plar äfven i Sverige (från Gotland), är väl utan fråga spår af rinnande vatten (alla 

 stammarna ligga vända åt samma håll!) och slutligen kan väl Aristophycus ej gerna 

 vara annat än skrynklor på bergartens yta. Ingen enda har någon likhet med alger, 

 men de amerikanska paleontologerna hafva, säsom ofvan nämnts, sedan långt tillbaka 

 haft till vana att beskrifva alla problematiska föremål såsom hörande till denna växt- 

 grupp, deras utseende och byggnad må för öfrigt vara hurudana som helst. 



Eopliyton. 



I min uppsats »om några förmodade växtfossilier» har jag anfört de skäl, hvilka 

 ådagalägga, att Eopliyton ej kan vara något växtaftryck, utan att densamma måste 

 anses för spår af ett eller annat slag, hvarjemte jag påvisade, att med Eopliyton full- 

 komligt öfverensstämraande spår bildas på nutida hafsstränder af i vattnet framätdrif- 

 vande växter. Den enda olikhet, som egde rum mellan Eopliyton och de af mig iakt- 

 tagna spåren, var den, att strieringen hos de senare, såsom uppkommen i grof sand, ej 

 var så fin som hos den förra, hvilken bildats i lera. De experiment, som nu utförts 

 med att efterbilda liknande spår i gips och i lin lera, hafva emellertid fullkomligt haft 

 denna enda skiljaktighet, som förut förefanns, och en jemförelse mellan de lemnade 

 afbildningarne samt Eopliyton torde vara tillräcklig för att visa den i den allra minsta 

 detalj befintliga öfverensstämmelsen mellan båda. Det återgifna spåret från leran (taf. 

 10, fig. 5) är dessutom af intresse, emedan listerna hos detta stå parvisa, alldeles såsom 

 hos Eopliyton någon gång är fallet. 



Eopliytons förekomstsätt öfverensstämmer fullkomligt med en stor mängd af de 

 ofvan beskrifna spårens. Den träÖas vanligen på skiktens undre sidor och är således 

 utfyllningar af fåror i den underliggande leran; den saknar kol och hvarje spår af 



') Coropliium griifver gångar i sanden, Wallcottia säges förekomma i förening med hålor i bergarten. 



