KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. liAND. 18. N:0 7. 45 



organisk substans, afviker ej ens genom färg eller särskildt mineralämne från den om- 

 gifvande bergarten; när tvenne exemplar korsa hvaraudra är det ena vid berörings- 

 stället liksom afslitet; slutna afgjutningar, liksom öfverliufvud taget h varje tecken till 

 liknande föremål inuti den omgifvande bergartsmassan saknas helt och hållet, Eo- 

 fhyton är allestädes inskränkt till skiktytorna; särdeles slående är detta vid Bjersjö- 

 ladugård, der Eopliyton förekommer på skiktytorna, medan sandstenens inre hyser 

 verkliga förkolade växtlemningar af helt små dimensioner ( Psilophyton) ; ännu aldrig 

 har man funnit någon spets der listerna löpa tillsammans såsom hos verkliga växter; 

 ingen regelbundenhet finnes i detaljerna; Eophyton förekommer under samma former 

 från de kambriska lagren åtminstone ända upp i trias; alla de former, under hvilka 

 den uppträder, igenfinnas på nutida hafsstränder, man kan ej påvisa någon skilnad 

 mellan de här afbildade växtspåren och Eopliyton. Härutaf framgår med bestämdhet, 

 att Eo'phyton är ett spår, samt att den uppkommit på ett med växtspåren analogt sätt. 



Det är dock tydligt, att liknande spår äfven kunna tänkas uppkomma af djur, 

 om dessa haft fransade bihang, hvilka släpat på bottnen. De förgrenade armarne af 

 Cyanea capiLlata gåfvo vid anställda experiment upphof till Eopliyton, som icke kunde 

 skiljas från dem, som uppkommit af växter. Deras slemmighet förorsakade dessutom, 

 att de mycket lätt gledo öfver slammat; de böjde sig stundom åt ömse sidor för att 

 strax derefter åter sammanlöpa och gåfvo då upphof till en struktur, alldeles öfver- 

 ensstämmande med Linnakssons Taf. VII, tig. 3, vid a. Många djur hafva sina skal 

 öfvertäckta af smärre alger, och man kunde tänka sig, att äfven sådana kunde för- 

 anleda samma slags bildning. Af en i Riksmuseum befintlig stuft' ville det synas, som 

 hade åtminstone vid ett tillfälle flere stycken af den sannolikt till medusorna hörande 

 Protolyellia gifvit upphof till flere Eophyton. Andra stuffer visa enstaka trådlika spår, 

 hvilka sannolikt härröra af medusans sänktrådar. Vore Eophyton spår af de kambriska 

 medusorna, blefve dess förekomst på motsvarande nivå i Amerika lätt förklarlig. 



Sedan denna afhandling redan var färdigskrifven har ett vackert exempel att spår 

 med långsgående striering lik Eop>hytons samt härrörande af djur verkligen förekomma, 

 blifvit gifvet i Nature för den 25 Nov. 1880 (pag. 93). Det spår, som der beskrifves 

 och hvilket antagligen är förorsakadt af stjertfenan af ett kräftdjur, består af två intill 

 hvarandra ställda fåror, skilda genom en tunn köl, således analogt med spåret efter 

 Crangons stjertfena. Fårorna, »when looked narrowly into consist of very fine close 

 hair-like lines, continuous and parallel to tlieir sides». Spåren äro raka, utan att vara 

 fullständiga 16 fot långa. 



Dawson uppgifver, att Eophyton någon gång, fastän ytterst sällan, skall före- 

 komma i relief på skiktens öfre sida. Intressant är, att sådana spår vid de utförda 

 experimenten äfven erhållits (taf. 9, fig. 5). Flere stuffer med Eophyton från Lugnas 

 och Öland äro äfven derför af intresse, att de visa exemplaren liggande åt samma håll 

 samt genom ett utseende, svårt att beskrifva, ådagalägga, att vattnet strömmat ganska 

 starkt i samma rigtning. Genom denna starka strömning blir fårornas djup naturligt nog. 



Då man i f>Eophyton? explanatunu Hicks, hvilken eger en tydlig inre strid^tur, 

 velat finna bevis för att Eophyton Linneanum vore en växt, torde några ord om den 

 förra äfven vara på sin plats. I förbigående kan derjemte påpekas, att o m äfven den föi-st- 



