KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 18. N:0 7. 47 



(d'Archiac). Ar 1852 beskref Owen de märkvärdiga spår från Potsdain-sandstenen, 

 hvilka han benämnde Protichnites, och hvilka han ansåg vara uppkomna af ett kräft- 

 djur, hvars fotställning närmast öfverensstärade med den hos Limulus. De afbildas 

 senare i förminskad skala äfven af Logan, och Owens mening ansåg Dawson genom 

 de experiment, som denne senare sjelf anställt med Limulus till väsentlig grad be- 

 kräftad; dock är likheten ej synnerligt stor. På samma gång söker Dawson påvisa, 

 att de under namnet Climactichnites af Logan från samma sandsten beskrifna spåren 

 kunde jemföras med de spår, som uppkomma då Limulus simmar nära bottnen. Han 

 anser derför, att såväl Protichniter som Climactichniter härröra från primordialfaunans 

 stora Paradoxides-arter. Chapmåns orimliga försök att tolka sagde spår såsom alger 

 är redan förut omnämndt. Det af Salter beskrifna spåret Protichnites scoticus visar 

 en ganska stor likhet med spåren af Limidus, är blott tumsbredt och skulle mycket 

 väl kunna anses uppkommet af någon smärre limulid. 



1853 har Salter äfven redogjort för spår från »Lingula-Flags», hvilka han anser 

 härröra af Hymenoearis, och 1862 beskrifver han spår, hvilka tolkas såsom uppkomna af 

 Peltocaris. Det af Bréblsson år 1860 från Frankrikes kambriska lager beskrifna spåret är 

 för otydligt afbildadt för att man utan undersökning af originalet skulle kunna göra sig 

 någon föreställning om dess verkliga natur. 1842 af bildar Glocker en egendomlig bild- 

 ning från Karpathsandstenen, bestående af radierande, något oregelbundna, stängellika 

 upphöjningar af knappt en gåspennas tjocklek, hos hvilka man stundom kunde iakttaga 

 en svag tvärledning. De löpa ej tillsammans i midten, utan är der ett tomrum. Gloc- 

 ker framhåller, att man i annat fall skulle kunnat tänka på en jemförelse med Coma- 

 tula. Ett alldeles liknande föremål såg jag från »néocomien» i Miinchens museum, och 

 det lider väl föga tvifvel, att dessa bildningar äro spår af liggande Amphiuror eller 

 Ophiuror, hvilka ju visa ett fullkomligt analogt utseende. 



Rörande de af Hall i Paleontology of New York vol. 2. 1852 beskrifna spår, 

 hvilka afbildas å taflorna 11 och 12, samt hvilka anses härröra af gastropoder, skall 

 blott anmärkas, att de lika väl kunna hafva bildats af musslor, några till och med af 

 krustaceer, de äro öfver hufvud taget ej bestämbara. Detsamma gäller om några af 

 BiNNEY samma år beskrifna och afbildade spår. 



De spår, som nu skola omnämnas, tillhöra en egen grupp af samma slag som To- 

 rells Psammiclmiies gigas från Skånes kambriska sandsten. De utmärkas derigenom, 

 att de ofta ganska breda — nära 2 centimeter — spåren äro försedda med en midtelköl 

 samt täta tvärställda fina strimmor. De hafva stundom förts tillsammans med »nerei- 

 terna», men hafva sannolikt i flere fall ej med dem att göra. Den af M'GoY 1855 be- 

 skrifna Crossopodia lata från »Upper Ludlow» tyckes vara den först omnämnda af denna 

 typ. Hancock beskref liknande former från bergkalken är 1858, hvilka hufvudsakligen 

 afvika genom en smalare midtelköl, men han omnämner, att redan förut skola andra 

 vara beskrifna i ett mig ej tillgängligt arbete af E. WoOD. Samma år förevisade 

 Haughton spår af samma slag för geologiska sällskapet i Dublin. Några af dessa afvika 

 dock derigenom att midtclkölen stundom upphör, samt att spåret i fortsättningen visar 

 runda intryck, ställda i rad här och der öfver midten. 1859 beskrifver Tåte, såsom 

 förmodade maskar liknande spår, äfvenledes från bergkalken, under namnen Crossopodia 



