48 A. G. NATHORST. OM SPÅR AF NÅGRA EVERTEBRERADE DJUR. 



EriMetoni och media — den senare ända till 3 fot 9 tum lång! Han afbildar dess- 

 utom några föremål, som han anser vara längdgenomskäriiing af maskens kropp; dessa 

 »genomskärningar» synas snarare vara spår af krustaceer. 1867 beskrifver Torell ett 

 föremål af samma slag från de karabriska lagren i Skåne, såsom Arenieolites gigas, hvilket 

 namn han år 1870 ändrar till Psammichnites gigas, på samma gång han upptager en ny 

 art Ps. Gumaelii (de öfriga arter, som äfven upptagas, tillhöra deremot ej den i fråga 

 varande typen). Slutligen gör äfven Duns en liknande bildning till föremål för en af- 

 handling år 1877. 



M'CoY, WoOD, Tåte och Duns anse föremålen för de stenvandlade maskarne 

 sjelfva eller deras aftryck, under det att Hancock, Haughton och Torell anse före- 

 målen för spår. De grunder, som af Hancock för detta senare åskådningssätt anföras, 

 äro så afgörande, att all vidare diskussion öfver frågan är öfverflödig. Deremot qvar- 

 står ännu spörsmålet, af hvad slags djur dessa spår äro förorsakade. Hancock ville 

 jemföra dem med de infallna tunnelarne af Sulcator arenarius ^), under det att Haugh- 

 ton uttalade sig för, att de vore spår af mollusker; senare skall han dock hafva bi- 

 trädt Hancocks mening. Torell framhåller spårens stora likhet med dem, som Litto- 

 rina åstadkommer på hafsstränderna, och den beskrifning, som Duns i förbigående 

 lemnar öfver samma djurs spår, öfverensstämmer i det väsentligaste dermed ^). Man 

 kan naturligtvis ej uttala någon bestämd för alla fall gällande mening, ty det är ju 

 mycket väl möjligt, att i ena fallet en amfipod, i det andra en mollusk skulle kunna 

 hafva gifvit upphof till spår af dessa slag, ehuru visserligen Torells åsigt på grund 

 af tvärstrieringen synes hafva mest skäl för sig '). En tredje möjlighet vore dock, att 

 spåren uppkommit i likhet med dem som bildas af Crangons och Palaemons abdominal- 

 segment, tvärstriering skulle äfven härvid kunna tänkas uppstå vid oregelbundenheten i 

 djurets rörelse då fötterna flyttas. De liknande spår, till hvilka sjöstjernor någon gång 

 gifva upphof, kunna antagligen ej förekomma under någon längre sträcka. Den korta 

 tid, som jag vistades vid Kristineberg, tillät mig ej att anställa några mera omfattande 

 undersökningar öfver gastropoders eller öfver hufvud taget moUuskers spår, men det 

 är att hoppas att fortsatta studier äfven skola lösa spörsmålet om de i fråga varande 

 formernas bildningssätt. 



Och för att lösa spörsmålet om ännu andra spår äro dessa undersökningar na- 

 turligtvis på långt när ej tillräckliga — i stället för med några tiotal af olika arter 

 bör experimenteras med lika många hundratal. Vill man derför med den vunna er- 

 farenheten söka påvisa motsvarighet till de af Miller 1880 beskrifna sjiåren, blir derför 

 resultatet i flere fall så godt som negativt — men något annat var ej heller att för- 

 vänta. Till Millers Asaphoidichnus Dyeri kan jag sålunda ej uppvisa någon analog 

 form, och ej heller till A. trifidtis. Tracliomatichnus, af författaren ansedd för spår 

 af cephalopoder, har någon likhet med de oregelbundna spåren af fjällmask (Nychia 



') Pör att denna jemförelse stundom är den bästa torde törliända de af Haugiiton beskrifna spåren tala, man 

 kunde tänka sig att der ej midtcldelen längre regelbundet instörtat, skulle i stället enstaka partier göra 

 det — de runda hålen. 



-) Han nuraner dock ej någon köl i spårets niidt, möjligen af förbiseende. 



•') Några af de svenska Psammichniteriia tyekas dock vara slutna mot ömse sidor, och för dem passar onek- 

 ligen Hancocks förklaring bäst. 



