50 A. G. NATHORST. OM SPÅH AF NÅGRA EVERTEBRERADE D.TTJR. 



råden. Dä Torell tyckes anse Monocraterion för masken sjelf samt talar om djurets 

 tentakler, kan jag ej underlåta att uttrycka den åsigten, att de senare i verkligheten 

 äro de hopkittade exkrementtrådarne, analoga med Arenicolas, af hvars arter Arenicola 

 marina äfven har en liknande trattformig håla; det förefaller mig ganska osannolikt 

 att djurets tentakler skulle kunna i orubhadt skick bevaras; deras tjocklek är dertill 

 väl stor, och ej heller synes den ringaste organisk substans förefinnas. Likaledes 

 tvifvelaktig förefaller mig den till maskarne hänförda Micrapium eredum, hvilken är 

 utfyllningar af utdraget-koniska häligheter med spetsen nedåtrigtad. Det torde till och 

 med vara tvifvelaktigt om de hafva något djur att tacka för sin tillvaro; jag har sett 

 alldeles liknande vid Bjuf i Skåne, och de af Lyell ^) beskrifna häligheter, hvilka upp- 

 komma af gasblåsor, tyckas hafva ett med de ifrågavarande föremålen temligen lik- 

 artadt utseende. De hos några exemplar vid den öfre ändan befintliga långsgående 

 strimmorna tala nemligen ej nödvändigt för organisk struktur, enär liknande strimmor 

 finnas hos stylolitherna. Ar åter Micrapium en masks håla, är det ej säkert att denna 

 mask ej tillhör någon af de arter, h vilkas spår vid andra tillfällen gå under andra namn. 



Äfven Spiroscolex spiralis Torell kan svårligen vai-a någon förstening af masken 

 sjelf. Om masken nemligen blifvit inbäddad i slammet, vore det svårt att förstå, dels 

 hvarför all organisk substans skulle vara frånvarande, dels huru de båda spirallinierna 

 skulle komma att intaga olika nivå i stenmassan samt vara från livarandra så skarpt 

 skilda. Den synes mig derför snarast böra tolkas såsom utfyllningar af i spiral gå- 

 ende rör — törhända af nåojon Medusa,s tentakler — eller af 2;äna'ar i lermassan. Den 

 andra arten S. crassus förekommer såsom utfyllningar af spiralvridna intryck på skikt- 

 ytorna och ej, såsom den förra arten, fri; den tyckes nästan hafva en aflägsen likhet 

 med Spirophyton. Sandstensblock med den så kallade Scolithus linearis Hall äro rätt 

 allmänna i norra Tyskland (ända till Leipzig) och hafva äfven vid ett tillfälle af professor 

 W. Dames förevisats i Deutsche Geologische Gesellschaft^), hvarvid han på grund deraf, att 

 de alltid voro parallela och ej en enda gång tvärgående, uttryckte sina tvifvelsmål öfver 

 deras organiska natur. På samma gång jag måste biträda dessa tvifvelsmål, angående 

 de i Tyskland funna, hvilka antagligen härstamma från de äldre sandstenarne i Kalmar- 

 sundstrakten, torde dock böra påpekas, att andra mera enstaka, hvilka helt säkert äro 

 lodräta maskrör, förekomma vid Humlenäs och andra ställen, troligen på något högre 

 nivå; man skulle sålunda hafva såväl verkliga maskrör som andra, dessa liknande, men 

 af oorganisk natur ^). Dessa senare förekomma vanligen sä tätt tillsammans, att sand- 

 stenen nästan uteslutande består af dessa rör, och vore de af organiskt ursprung, skulle 

 det vara högst egendomligt, om ej något enda af dessa tusentals djur äfven någon gäng 

 gjort ett horisontelt eller snedt spär. Äfven om rören varit fastsittande, vore det eget, 

 om ej något skulle tillfälligtvis fallit pä sidan. 



I Frankrike äro liknande bildningar från den undersiluriska sandstenen vid Ba- 

 gnoles kända under namnet TigilUtes. Dessa äro större än Scolithus linearis, glatta 



1) Principles of Geology. lltli edition 1872. Vol. 1, pag. 329. 

 -) Zeitscbr. der deutscli. geol. Gesellsohaft. Bd 31, 1879, pag. 210. 



^) BiLLlNCis' äsigt, att de skulle vara spongior, Natiirc 1869, pag. 218, har ej så vidt jag vet lilifvit be- 

 kräftad ^eiiom några vidare bevis. 



